Země, kolébka nepředstavitelné krásy a nesmírných zázraků.
Nepochopitelná. Ohromující.
Tato planeta se vysmívá našim chabým schopnostem ji popsat.
Ano, abyste skutečně ocenili ohromující velikost této planety,
musíte ji občas znesvětit. Hleďte, Znesvětitel.
Je odporné, nízké a zvrácené povahy.
Kdysi výřečný televizní moderátor
byl změnou klimatu donucen zvolit sušší a drsnější prostředí,
týdenní podcast.
Bez výživy od svých diváků
tento klaun s malýma očima,
očima nedbale namalované panenky,
je nucen živit se těmi nejskromnějšími sousty
v podobě náhodných volajících.
Aniž by jej poháněl pach jejich mdlého nadšení,
vydává se nepozván do vzdálených zemí
poháněn neutěšeným hladem po uznání
a příležitostných selfie.
Je to šílenství.
Je to bláznovství.
Je to chaos.
Je to Conan O’Brien musí vypadnout.
Rakousko.
Točím se jak Julie Andrewsová,
která tu Za zvuků hudby zpívala.
O práva na hudbu i texty jsme žádali.
Právníci to však zakázali.
My měli pádný důvod, oni kázali zamítnout.
My chtěli udělat parodii, oni řekli: „Tak to vás čeká soud.“
Hogan! A proto tu slyšíte tuto napodobeninu,
kterou poskytli Warner Brothers za peněz třetinu.
Ricola! Ricola!
Ahoj, Conane. Jsem Muntasser a volám z rakouského Lince.
Ahoj, Muntassere. Těší mě.
Moc se mi líbí ty kožené šortky, co máš.
Jo, snažím se získat rakouské občanství.
Nosím je už měsíc.
Běhám v nich kolem starostovy kanceláře.
- Odkud pocházíš? - Jsem z Iráku.
Uprchl jsem do Rakouska
- před devíti lety, 2015. - No teda.
Z Turecka do Rakouska jsem v podstatě došel.
Teď učím na soukromé katolické škole.
Jsi skutečně zajímavý člověk, Muntessere.
- Co rád děláš? - Proboha.
Chodím do muzea.
Lezu po stromech a sbírám ořechy. To mám taky rád.
Jsi jako muž z pohádky.
Rád nosíš kožené kalhoty, lezeš po stromech a sbíráš ořechy.
Muntassere, vážně jsi mě zaujal.
Tvůj příběh je neskutečný. Rád bych přijel do Rakouska
a osobně si s tebou potřásl pravicí.
Přesně to jsem také udělal.
RAKOUSKO VÍDEŇ
Muntassere!
- Muntassere! - Conane!
- Rád tě poznávám. - Jsi tady.
- Můžu ti sáhnout na vlasy? - Jen trochu.
Dobře.
Vyprávěl jsi mi svůj neskutečný příběh.
- Uprchl jsem do Rakouska z Iráku. - Ano.
Protože tamní situace
- byla nepřehledná a nebezpečná. - Jasně.
Proto já odešel z Clevelandu.
- O tom nic nevím. - Promiň.
Hrozné. Zlehčovat tak vážnou situaci,
jaká je v Clevelandu.
Jak jsem řekl už při našem hovoru,
zaujal jsi mě.
- Máš... - Díky.
To je hodně slabý stisk.
- No jo. Jsem slabý muž. - Co je?
Jako kdyby mi vložila leklou rybu
do dlaní mumie.
Zmiňoval jsi, že rád lezeš po stromech pro ořechy.
- Ano. - Hele,
lidi do něj ryli. To je krása. Straudi a Strudi.
Někdo sem vyryl penis.
- Ty v tom vidíš přirození? - Ano.
Moje není tak špičaté. Možná máš jiné.
Ta velikost. Velikost odpovídá.
To mluvíš o mně? Nebo o sobě?
Mám dobrou zprávu,
kde je penis, bývají i ořechy.
To bylo úchvatné.
- Teď ty. - Snad to zvládnu.
- Lezu. - Nespěchej.
- Dobrý. - Jo.
Je to docela... Víš co? Je to celkem příjemné.
- Támhle vidím ořechy. - Kde?
- Kde jsou? - Je to ořešák.
To je, protože náš rekvizitář je tam dal.
Můžu projít?
Před očima mi proběhl celý život a tvoje varlata.
- Mám ořechy. - Jo!
Rakouské ořechy miluju.
- Dej si. - Díky.
Nevypadá to jako špatný přebal alba folkového dua
jménem Dva ořechové?
DVA OŘECHOVÉ
Muntessere, ty se chceš stát pravým Rakušanem,
abys rychleji získal občanství?
Ano.
Nic není víc rakouské než jódlování.
- Chceš se naučit jódlovat? - Ano.
MARIE A LAURENTIUS JÓDLEŘI
- Vy dva jste jódleři, že? - Ano.
Bez toho bych nebyl správný Rakušan.
- Jasně. - Že?
Když bude jódlovat lépe než prezident,
určitě by měl být Rakušanem.
Odteď budu mluvit já, protože říkáš šílenosti.
Vůbec jsem ti nerozuměl.
- Tohle k něčemu vede? - Jo. K hodinkám.
Perfektně to ukazuje, kdy je čas.
- Rakouské hodinky. - Jasně.
Alkohol u sebe nosíte pořád?
- Abychom určovali čas. - Nemáš problém?
Problém nastává, když Rakušan pije sám.
- My sami nejsme. - No jasně. Jste v pohodě.
Co myslíš, Muntassere, má problém s pitím?
- I já ho s sebou mám. - Dobře.
Máš kožené kalhoty?
- Ano. - No teda.
Jsi jako kříženec Jima Morrisona a leprikóna.
Přesně tak vypadáš. To je kompliment.
Musíme našeho mládence naučit jódlovat.
- Jo. - Nemáme čas.
Nejprve zapracujeme na hlavovém hlasu.
Umíš to?
Jo.
- Zní dobře. - Přirozeně.
Teď hrudní hlas.
To bylo hezký.
Páni.
Dobrý den.
Jak se jmenujete?
Daniell. Zdravím.
- A tohle je? - Otto.
Budete ho učit jódlovat?
Jistě. Je to Rakušan.
Takže podstatou je jódlovat v Alpách?
- V horách? - Spíš v baru.
Jódlujete v baru?
Jo!
Mám jednoho kolegu,
který se považuje za experta všech zemí.
Víme, kdo jsi. Není to překvapení.
- Dobře. - Jsi tu.
- Jo. - Jordan Schlansky.
Co máš na Rakousku tak rád?
Nedělám ze sebe experta,
- ale mám tu rád... - Gestikuluji
jako ty. Nevysmívám se ti.
- Jen napodobuji. Pokračuj. - Tak se lidé dorozumívají.
- Jasné? - Jo.
Artikulace a gestikulace.
- Ano. - Taky interpunkce.
Nebo masturbace. Přejdi k věci.
Líbí se mi topografická diverzita Rakouska.
Cože? Mluv normálně.
Máš tu alpské vrcholy a zelené louky,
jsou tu velkoměsta i tradiční městečka.
- Zelené louky? - Jo, skotačíme po zelených loukách.
Kdy ty jsi skotačil po louce?
V mnoha zemích světa.
Skotačení je dobrá věc,
když jsi na louce.
Co jídlo? Ty jsi požitkář.
Mám rád vídeňský řízek.
- Tradiční pokrm. - To jsem slyšel.
Poukazuješ na slovo „wiener“.
Je město Vídeň, a když je něco vídeňské, tak se to řekne „wiener“,
takže slavná vídeňská klobása je Wienerwurst.
Některým připomíná penis,
proto lidé začali penisu přezdívat wiener.
Začalo to tady.
Tady? Přímo tady?
- V téhle zemi. - Tady?
Jsme u původní Wiener Schneekugelmanufaktur.
Vyrábějí sněhové koule.
SABINE PERZY MAJITELKA
Tvrdí mi, že jste vymysleli sněhové koule, je to tak?
Můj pradědeček je vymyslel
- v 19. století ve Vídni. - Ukážete mi
- muzeum, prosím? - Jistě.
Tohle je nářadí potřebné k výrobě?
- Před mnoha lety. - Dobře.
- Kdopak je tohle? - Můj otec.
- Vážně? - Jo.
- Už ho dopadli? - Ne.
- Taky dělal koule? - Ano.
Bezva.
Patřím ke čtvrté generaci.
Čtvrtá generace výrobců sněhových koulí?
První žena,
- co převzala podnik. - Ano.
- Rozbila jste skleněný strop. - Ano.
- Gratuluji. - Děkuji.
- Ahoj, Guten Tag. - Ahoj.
Koukejte na ty koule. Když vstoupíte do muzea sněhových koulí,
čekáte, že nějaké uvidíte, že?
Ale napadlo by vás, že jich bude tolik?
Vlastně jo.
Sovy, žáby, medvídci.
Co je tohle? Toaleťák?
To byla speciální sněhová koule při covidu.
- Kolik jste prodali? - Přes 5 000.
- Přes 5 000 lidí... - Jo.
...bez urážky, chtělo tuhle hovadinu?
Ano, jsem na ni pyšná.
Proboha! Koukněte. To je úžasné.
Ne, že by ty ostatní nebyly,
ony nebyly, ale tohle je neskutečné.
- Tohle vyrobil váš otec? - Ano.
- A vy jste udělal roličku toaleťáku. - Přesně tak. Ano.
Co to je? Kdo je to?
- To je můj otec. - Cože?
- Opravdu? - Ano.
Tak se schovával za oknem?
- Přesně. - Otázka.
Špehoval vás, když jste byla na rande?
Řekněme, že jsem Heinrich.
- Jo. - Máme rande.
Chystáme se políbit.
- Jak se to řekne? - Küssen.
A já se chystám... Küssen.
- No. - A najednou...
Já vás vidím. Žádné küssen.
- Kdepak. Takový byl? - Ne.
Ani ne.
Řekl mi, abych si užívala, co můžu...
Cože vám řekl?
Abych si užívala, co můžu.
Dokud nebudu vdaná.
- To vám otec radil? - Ano.
- Abyste si užívala, co můžete... - Ano.
- ...než se vdáte. - Táta je skvělej.
- To je pokrokové myšlení. - Ano.
Takže tak kontroloval, jestli to plníte, co?
- No jo. - „Užíváš si?“
- „Užiješ si to dneska?“ - Ano.
„Budu špehovat za oknem.“
- „Možná udělám pár fotek.“ - Ježíši!
„A pak z toho udělám mládeži nepřístupnou
sněhovou kouli.“
Jaká je nejcennější a nezajímavější koule, co tu máte?
Můžete mi ji ukázat? Bože můj. Podívejte.
- Úžasné! - Ricola!
- Odvedli jste skvělou práci. - Děkujeme.
Možná by se dovnitř vešel i malý toaleťák.
Ten tam dávat nemusíme.
- Jsem z vašeho muzea vážně nadšený. - Děkujeme.
Ne zas tak vážně.
- Jen nadšený. - Jasně.
Nadšený. Jsem rád, že ho máte.
- Je to muzeum. Asi tak. - Jo.
- Jen to. - Jo.
Je to barák, kde jsou sněhové koule.
- Jo. - Vy se mi líbíte. Jste zábavná.
Vytančíme?
- Chcete tančit. - Jo.
Tohle je nějaký rakouský tanec?
- Jo, tak nějak. - To je divné.
Tak jo. Jeli jsme hodinu a půl
- na vrchol Alp... - Ano.
...aby sis pořádně zalyžoval.
A pak mi řekneš, že nelyžuješ.
Nelyžuju, ale mám vše okolo lyží rád.
Vypadám jako srbský astronaut.
Ty zase jak kdyby Jackson Pollock snědl haldu gumových medvídků
a pak se vyzvracel na moulu, co stál poblíž.
- Ale nelyžuješ. - V Britské Kolumbii jsem měl nehodu.
To my všichni. Co se ti stalo?
Došlo k poranění křížového vazu.
Čí ten vaz byl?
Byl to můj vaz, mluvím o sobě.
- Jo. - Ať se neopakuji.
Jen říkám, že své tělo nevystavuji
vysokým gravitačním rychlostem.
Ale líbí se mi vše ostatní. Chutná mi horká čokoláda.
Rozpečený sýr. Víno. Jak je vše útulné.
Musíš začít nepohodlí,
- abys ocenil pohodlí. - Počkej.
Tady lyžuje malé dítě. Další omladina.
Jako dítě jsem radši přemýšlel, moc jsem se nehýbal.
Nové pravidlo.
Když takhle otevřu dlaň, můžeš mluvit.
- Už ji neuvidíš. - Jasně.
Děláš tohle každý den? Třeba by ses nezranil.
Ne. Zranil jsem se.
Teď už ne, protože nelyžuju.
Nepotřebuju to. Užívám si jinak.
Sedím v koutě, přemýšlím.
- Užíváš si v koutě? - Jo.
- Nech si je nasazené. - Dobře.
Nic nevidím.
Něco ti povím.
- Chci, abys věděl, že si tě vážím. - Jasně.
Jsi skvělý kamarád. Jsem tady rád.
Nevadí mi, že jsem si půjčil vybavení.
- Jo. - Vůbec to nevadí.
- Vidíš dobře? - Nevidím nic.
Jsme tu kvůli après-ski. Ale on nelyžuje.
- To nevadí. - Ale vadí!
- Jak je? - Vítejte.
Rád vidím dalšího zrzka.
- I mě těší. - Rád vás poznávám.
- Prost. - Prost.
Après-ski.
Vím, že jsi mnou občas frustrovaný.
Ale podle mě tě tyhle sdílené
zkušenosti naučily
vážit si mé přítomnosti.
Jak jsem řekl mám rád teplo a útulno.
Nepotřebuju vzrušení z venkovní aktivity.
Dokáži se vzrušit i v mezích vlastní mysli.
Víš, co je raclette? Švýcarský sýr,
který se rozpouští, někdy nad ohněm, přímo na pečivo.
Víš, co je vtipné? Chci k támhle tomu stolu.
Jste nejlepší.
Nejlepší ze všech.
Jsem Katharina. Volám z rakouského Feldkirchu.
Řekni nám o sobě víc.
Pracuji jako psycholožka a ráda hraju metal.
Proboha.
S Cringe Blizzard hrajeme sludge metal, death metal,
taky trash metal a tak nějak všechno.
- Řvete hodně? - Jo.
Mohl bych Cringe Blizzardu dělat vokály?
- Sakra jo. - Vážně?
Sledovala jsi můj pořád,
když ho dávali v televizi?
Jo, dokonce jsem byla v připomínkách fanoušků.
PŘIPOMÍNKY FANOUŠKŮ
Bylo nám přislíbeno,
že za příspěvek dostaneme tričko Tým Coco.
Nikdy mi nepřišlo.
Nějaké najdeme a dopravíme ti ho.
Rád bych to napravil. Zasloužíš si tričko.
RAKOUSKO VÍDEŇ
Katharino! Ahoj! Pojď ven.
- Sakra! - Pojď. Jak se máš?
No to se podívejme.
- David Hasselhoff. - To je Hasselhoff?
V Německu a Rakousku je slavný.
No jo. I AI Conan.
No teda. Jsi opravdová fanynka.
Být na jedné stěně s Hasselhoffem je pocta.
Obrovská. Co je tohle?
To by mohla být satanistická vlajka.
- Vyzařuje pozitivní energii, ne? - To teda ne.
Nevadí, že sahám na strop?
Vůbec. Mohl bys mi
odtud vymést pavouky.
Později. Rád jím...
- Co to bylo? - Pardon.
To bylo nejhlasitější říhnutí, co jsem kdy slyšel.
Pusťte to znovu.
Později. Rád jím...
Chtěl bych poznat tvého muže.
Jasně.
- Jak je? - Jsem Chris.
Rád tě poznávám. Co ta vaše kapela?
Cringe Blizzard.
Taky tam hraješ?
- Ne, jsem jejich manažer. - Manažer?
Vidím, že máš založené ruce a moc toho neuděláš.
Tady je pokoj s nástroji.
Tohle můžu dělat celý den. A taky nejspíš budu.
Jak hrajete tenhle měsíc?
Dneska máme druhé vystoupení.
- Celkově? - Ano.
Sledujte. „Plán, jak se stát Conanovou kamarádkou.“
„Potkat se v Conan O’Brien musí vypadnout.“ To se děje.
- Přesně. - To můžeme odškrtnout.
„Potkat se na lyžích v Gstaadu.“ To nevím.
- Těžko. - Gstaad.
- Cože? - Gstaad.
Co jsem řekl?
Co jsi řekla ty?
Co jsem řekl já?
A ty jsi řekla?
Je to to samé!
- Není. - Je to Gstaad.
- Gstaad. - Gstaad.
- Je tam G. - To není slyšet.
Sice tam je, ale nevyslovuje se.
- Ale ano. - Gstaad.
- Ne, „Guh...“ - Gstaad-
Mám říkat G.
- Je to Gstaad. - Řekni dobrou.
Já to vyslovuju s G.
- Co řekneš, když někdo kýchne. - Odpal.
To je úžasné. Postav se sem.
Koukni na ten výhled, který nevidíš.
To je na tom domě nejhezčí.
- Proč nezastřihnete plot? - Mám ráda soukromí.
Co tu děláš, že ho potřebuješ?
Vždyť jen vzýváš Satana...
Jsem tak trochu muzikant. Složil jsem o tobě píseň.
- Chceš ji slyšet? - Jasně.
Asi to nebude tvůj styl.
- Nevadí. - Téměř heavy metal.
Dobře.
Katharina skvělou kapelu má.
Ta ale jen dvě vystoupení měla.
Že se za hudebnici považuje je pouhý klam.
Katharina.
Ta pořád říhá, přitom zem se zdvihá.
Ty její krkance mě děsí. Je to Katharina.
Naštve se, když řeknu Gstaad.
Prý místo toho má říkat Gstaad.
Já ale rozdíl neslyším.
- Je to Gstaad. - Gstaad.
- Gstaad.
- Skoro. - Gstaad.
Conan O’Brien!
Katharina!
Rád bych teď splnil jeden slib.
Před mnoha lety se účastnila soutěže v našem pořadu.
Slíbil jsem jí tričko. Katharina!
SPLNĚNÍ ZÁKONNÉ POVINNOSTI
Jedeme!
Feldkirch! Už jsem viděl horší.
Lidi jsou tu v pohodě, je to jako v Lichtenštejnsku. Feldkirch!
Mohlo by to horší být!
Jedna zajímavost.
Symbolem Rakouska je orel s migrénou.
Dalším symbolem je kouřící lev.
Byli vážně pokrokoví.
- Otázka. - Ano.
Kdo ti dal tu šálu? Groot?
Volal a chce ji zpátky.
Je to Gru.
To jsem řekl.
Já slyšel Groot.
Ne, byl to Gru.
Co tě na Gruovi tak fascinuje?
Je to jen narážka.
To komici dělají. Prostě chodí...
Ale jak tě napadl zrovna Gru? On nosí šálu?
- Ano. Tmavou šálu. - Dobře.
Šály nosí i jiní lidé. Třeba ten pán támhle.
Gru na ní má pruhy.
To že vůbec nějakou máš
- mi dává skoro za pravdu. - To stačí.
Chvíli říkáš Gru a pak zase Groot.
Záleží na tom, jak to sestříháme.
Většinou se stavím ve střižně
a zařídím, abych vypadal dobře.
Groot volal, že chce zpět šálu. Kdo ti i dal? Groot?
Prodal ti ji Groot? Kdo ti ji dal? Groot?
Ukázalo se, že Feldkirch je jen kousek od hranic.
A já neodolal dalšímu razítku do pasu.
Sledujte.
Rakousko sousedí s maličkou zemí zvanou Lichtenštejnsko.
Šestou nejmenší zemí na světě.
Je tady.
Max mi platí za navštívenou zemi.
Chápete mě?
Země... Bla, bla, bla.
Znesvětitel. Bla, bla. Lichtenštejnsko.
Lichtenštejnsko!
ZAJÍMAVOSTI Z LICHTENŠTEJNSKA
NEMUSÍTE ZAMYKAT KOLA. KRIMINALITA JE MINIMÁLNÍ.
JEDNÁ SE O VELMOC VE VÝROBĚ ZUBNÍCH PROTÉZ.
V ROCE 1866 ODEŠLO DO VÁLKY 80 MUŽŮ. VRÁTILO SE JICH 81.
JEDNOHO PŘIBRALI.
POCHÁZÍ ODTUD KAŽDÁ ŠESTÁ MRAŽENÁ PIZZA SNĚDENÁ V NĚMECKU.
To bylo Lichtenštejnsko. Zaplať, Maxi!
CONAN O’BRIEN MUSÍ VYPADNOUT LICHTENŠTEJNSKO
Nemračte se na mě.
To je šílené.
RAKOUSKO SALZBURG
Víš, co se mi líbí nejvíc na Rakousku?
Nebo jak ty mu říkáš...
Österreich.
Líbí se mi, že všechny budovy
vypadají staře a nádherně.
Věděl jsi, že támhle to je rychlé občerstvení?
- Víš, co tam je? - Co?
Cukrárna.
Je nádherná. Víš, co to je?
- Co? - Optika.
- Víš, co tam je? - Co?
Mexická restaurace.
Byl jsem tam před půl hodinou.
Dal jsem si čimičangu.
A volal Gru, chce zpátky šálu.
Kombinace jet lagu a Jordanovy přítomnosti
ovlivnila mé duševní zdraví.
Naštěstí jsem byl v kolébce psychoterapie.
Jsem ve Freudově muzeu.
MUZEUM S. FREUDA
V této kanceláři Freud praktikoval
psychoanalýzu. Byl tu od roku 1891...
S. FREUD OTEC PSYCHOANALÝZY
do roku 1938.
- Tohle je Peter. Že? - Ano.
P. NÖMAIER PŘEDSEDA MUZEA
- Těší mě. - Nápodobně.
Je tohle pohovka,
na které pacienti leželi, když je zkoumal?
Není.
Na téhle pohovce na vyšetření čekali.
Ta vyšetřovací je v Londýně.
Myslel jsem si,
že pro návštěvu muzea
je vhodné být převlečen za Freuda. Je to tak?
Není to nutné, ale je to milé.
- Byl jste na analýze? - Ne, nebyl.
Jak se jmenujete?
- Jmenuji se Helmut. - Helmute,
povězte mi, nesnášíte svého otce?
Můj otec je úctyhodný muž.
Přejete si vaše otce zabít
a oženit se s matkou?
To si nemyslím.
Neptám se, co si myslíte. Chcete svého otce zabít?
Jestli ano, znám chlápka, co to udělá za levno.
Je dobrý.
Zařídí, aby to vypadalo jako nehoda na kole.
Měl jste v poslední době nějaké znepokojivé sny, Helmute?
Motorové vozidlo, které zajíždělo
- a vyjíždělo z tunelu. - Jako automobil?
Má ten automobil tvar
penisu vašeho otce?
Nevím, jak vypadá přirození mého otce.
Nikdy jste neviděl otce vylézat ze sprchy
a neřekl: „Otče, kouká ti kašpárek!“
Ne, nikdy.
Když ten automobil zajíždí do tunelu,
ozve se: „Taťka už jede“?
Chtěl bych projít pět fází psychosexuálního vývoje.
Orální fáze. Následuje anální.
Při té si do pozadí vkládáte potraviny při sexu.
Většinou guláš. Pak je fáze falická.
Značí konzumace okurek a mrkve falickou fázi?
Jen je jíte?
- Ano. - Nebo je nejprve olížete
a pak zasouváte a vysouváte z úst?
Pak si uvědomíte, že je to penis, a vy jste
v postranní uličce s nějakým Ongim?
To se mi nikdy nestalo.
- Ne? Mně ano. - Ne.
Jestli to vidíš, zavolej mi, Ongi.
Bylo to fajn. Rád bych tě zase viděl.
Freud byl znám tím, že naslouchal pacientům, sám moc nemluvil.
Můj Freud toho namluví spoustu.
Hlavně vtípky
a hlouposti, které se budou líbit na HBO Max.
Nebo jen Max, jak si teď říkají,
protože HBO je prý příliš prestižní jméno.
Tohle jsou samolepící vousy. Žádné lepidlo.
Dělám tolik pořadů,
nechci si patlat na obličej lepidlo.
Moderoval jsem Oscary a vy mi chcete lepit vousy
jak v nějaké amatérské verzi Dvanácti rozhněvaných mužů?
Pořád mě do něčeho tlačí. Ale co já?
Jsem pořád v pohybu. Jako stará mula.
Bojím se, že v naší branži je věk omezující.
Hlavně u komiků. Teď je to samý Nate Bargatze.
Nate Bargatze. Viděl jste ho v SNL?
Je vtipný. A já jsem oblečený jako Freud
v dalším díle pořadu o cestování.
Ženu jsem neviděl měsíce. Děti mě nesnášejí.
Díval jsem se i na jiné pořady.
Eva Longoria jela do Mexico City.
„Koukejte, jsem nafintěná a krásná.“
„Snědla jsem dobroučké jídlo a zapila ho vínem.
Taková dobrůtka.“ „Střih. Běž do hotelu.“
„Má pět hvězd, Evo.“
Nebo Stanley Tucci. Cože?
Ochutnává věci a říká: „To je dobrota.“
Oni na něj: „Chutná?“
„Bože, jako by mi v puse explodovala radost.“
„Střih. Běž do hotelu, Stanley Tucci, máme to.“
„Co asi dělá Conan?“ „Dělá Freuda s nalepenými vousy.
Předvádí scénku.
Stárne. Za deset minut ho pošleme na hrazdu.
Spadne a zlomí si kyčel. A pak mu řekneme:
'Příště pojedeš na Guam.‘“
„Pospěš, Conane.
Už ti nebudeme platit co dřív. Streamujeme to.
Tolik peněz už nemáme. Dostaneš, kolik dostaneš.“
Pak to vyjde a někdo řekne:
„Jo, to jsem viděl. Bylo to celkem vtipný.“
A já na to: „Celkem vtipný? Zlomená kyčel?“
Pořád na mě tlačí. Jeff Ross stojí v pozadí, žvýká
a říká: „To vypadá dobře.“
Pokrčí rameny a řekne: „Nevím, já chleba nejím.“
A já na to:
„Cože? Ty nejíš chleba?
O tom se chceš bavit?
Za chvíli umřeme, ale budeme se bavit o chlebu?“
Scénáristům je to jedno.
Říkám, co mě napadne a pak to, co napíšou.
„To zní skvěle, Emmy pro všechny.“
Dr. Freude, omlouvám se, ale vypršel vám čas.
Tak příští týden?
Tady je další rakouský symbol.
Zeus opouštějící strip klub ve čtyři ráno.
„Nevím, kde mám kalhoty.“
Jordane, pamatuješ, jak jsem dělal
- ten vtípek s Gruem? - Jo. Vzpomínám.
Mám pro tebe dárek.
Podívej se. Perfektní.
Rakousko, mrkej. To je Gru. Jestli se ti ta šála nelíbí,
- neboj, vezmem to zGruntu. - Jasně.
Máme tu Grua. A já jsem mimoň.
Nikdo tě nechápe.
- Odkud jste? - Z Kazachstánu.
Z Kazachstánu?
Znáte Já padouch?
- Ne. - Dobře.
Je tam chlápek, co se jmenuje Gru.
To jste vy, ne?
- Ano! - Jo.
V Kazachstánu vás milujeme.
- Vážně? - Hodně.
- Potřebuju do Kazachstánu. - Jo.
Koho bych s sebou vzal?
- Grua! - Grua.
- Měl bych ho vzít s sebou. - Ráda jsem vás poznala.
- Už mě přerušuje fanynka. - Těšilo mě.
- Sbohem. - Vím, že jsem přestřelil.
Prosím, ne.
- Asi blázním. - Určitě.
Vídeňský chlapecký sbor. Celosvětově známý
pro svou 525letou tradici.
Mám tu tři členy...
JIMMY CHIANG DIRIGENT
- ...Vídeňského sboru. - Ano.
- Tyhle čepice nosíte? - Ano.
Nasadíte si je? Ukážete se mi?
Vypadáte jak malá posádka ponorky.
- Co se tu píše? - Wiener Sängerknaben.
- Takže? - „Vídeňský chlapecký sbor.“
Jasně.
Spíte všichni na palandách? Pěkně nad sebou?
- Jednu máme. - Ano.
Jednu, která má 30 metrů.
Jo.
Někdy ten úplně nahoře spadne a umře.
S tím se nedá nic dělat.
Tu a tam přijdete o člena.
- Tak to je? - Ano.
Slyšeli jste ho?
Napadlo vás: „Zní trochu falešně“?
- No teda. - Ahoj.
Postavili se. Díky.
Krása.
Jak mám zpívat, když se smějete?
Teď jsem dirigent, jasný?
Ať udělám cokoliv, sledujte mě.
Zírejte mi do očí.
Nepřetržitě se soustřeďte. Chápete? Dobře.
Běž do banky, vylup ji a peníze mi dej.
Ano. Můj perfektní robot.
Vítejte u pokračování seriálu Velké sbory Evropy.
RAKOUSKÁ TELEVIZE UVÁDÍ VÍDEŇSKÝ CHLAPECKÝ SBOR
Dnes vám představíme vážený
a oblíbený Vídeňský chlapecký sbor.
Spolu s Conanem O’Brienem
Děkuji moc.
I přes jeho chladné klima
mi Rakušané připadali vřelí.
Zábavní.
A hlavně hygieničtí.
Nezažil jsem zemi, která by natolik tolerovala můj zpěv.
Díky ti, Rakousko. Tolik jsi mi dalo.
Je spravedlivé nechat ti něco na oplátku.
JORDAN SCHLANSKY MUSÍ ZŮSTAT
Id jsou primitivní potřeby.
Například jídlo a sex.
Ty, kterým by podlehl neandrtálec.
Ego, tedy já, je vafle.
Můžete jej ohřát. Je zmrzlé, ale je možné jej ohřát.
Děti ho mají rády k snídani,
před školou. A superego je dražší ego.
Takové ego s polevou
a sirupem navrchu.
Jsou drahé, ale když svoje děti milujete,
stojí to za to.
PRO THOMASE A RUTH O’BRIENOVI
Překlad titulků: Jitka Volfová