EVENIMENTE INSPIRATE DIN FAPTE REALE ȘI DRAMATIZATE ÎN SCOP NARATIV.
- Tată. - Ai câștigat sau ai pierdut?
Ce întrebare! Am câștigat.
Nu mă mir! Tu calci pe cadavre.
Mersi pentru compliment! Sau nu mă lăudai?
- Tu ce faci? - Ce să fac? Șmotru, ca un fraier.
Nu înțeleg de ce-s oamenii așa de scârboși.
Te-ai gândit că se răzbună pe tine
pentru cât bănet le ceri pe o plimbare cu barca?
Așa o fi!
Ia zi-mi, tu când vii?
Nu știu, am tot mai mult de muncă. Îmi alocă întruna cazuri.
Trebuie să-i angajez pe șefii tăi idioți ca să-mi văd fiica, sau cum?
Nu, vin de Paște.
- Mă fofilez eu cumva. - Îmi promiți?
Hai să negociem!
Îți promit dacă îmi promiți și tu că mă duci în golful tău secret.
Cel în care nu-mi duc turiștii?
Bine, mai vedem!
Trebuie să închid, au sosit.
Bravo! Și tot eu sunt aia obsedată de muncă?
E un cuplu, taxă suplimentară. Totul numai pentru ei.
Te pup, scumpo!
Pupici, tată!
Pa, scumpo. Te iubesc mult!
Și eu, pe tine.
- Pupici! - Pa!
CLANURILE DIN GALICIA
„Subsemnatul, Jorge González,
cu CNP-ul 08997361-E și cu domiciliul în Fuerteventura,
îmi împart egal bunurile.”
DUPĂ TREI LUNI
„Așadar, casa amplasată pe Strada Naranjo, numărul 42,
precum și ambarcațiunea cu numărul de înmatriculare E74874,
le las partenerei mele, Teresa Soriano, și fiicei mele, Ana González Soriano.”
Aici s-a atașat o anexă.
„Cât despre fondurile din contul bancar AF 3474 88397...”
Ce cont e ăla?
Nu știu.
- Pentru cheltuielile velierului? - Nu.
E personal, doar pe numele lui.
„Întreaga sumă trebuie cedată urgent și împărțită egal
între dna Berta Figaredo și Laura Silva,
care locuiesc în Cambados, provincia Pontevedra.
Dorința mea este
ca identitatea mea să nu le fie împărtășită,
iar suma să figureze ca donație anonimă.
Semnat la 14 mai 2018. Jorge González.”
Dar ele cine sunt?
Nu știu, iubito. Habar n-am.
RESTAURANTUL O FARO
- Nu se poate... - Uite ce am găsit!
SILVA DEPUNE MĂRTURIE
El e, mamă! Uită-te, te rog!
Tatăl tău, martor protejat?
Asta e singura explicație. De trei luni îmi frământ mintea.
Nume nou, viață nouă...
Ana, dar el îmi zicea totul. Călătoriile prin lume, marina comercială...
Mamă, a inventat totul!
Era o poveste.
Mamă, refuzi să vezi adevărul.
Era traficant și și-a trădat asociații,
și-a abandonat familia și s-a ascuns aici.
Ăsta e adevărul!
Iar restul...
Restul e o minciună.
SILVA DEPUNE MĂRTURIE ÎMPOTRIVA PADÍNILOR
Știi vorba aia, „Lenea slujește omul ca omida pomul”?
A fost inspirată de tine.
- Nu mă provoca, Padín! - Nici tu, Muñiz.
Eu îți fac daruri și tu-mi faci zile fripte.
Faci valuri și poliția îți suflă-n ceafă.
I-auzi! Știu, frate.
Daniel, o să întârziem!
Mă faci să întârzii! Mă bazez pe tine sau nu?
Mulți colegi de-ai tăi stau la coadă, ca să știi.
Bazează-te pe mine!
Așa! Mai ușor cu entuziasmul! Și eu te iubesc.
- Hai, Marcial! - Da!
- Daniel, sunt acolo doi... - Da, i-am văzut. Cum să-i ratez?
Fir-ar ei de copoi! Nu mai scapi de ei.
Calm! E bine că ne văd aici.
Bravo!
- Haide, urcă! - Așa!
- Uite-l! Calc-o, Nilo! - Haide!
Cum merge?
- Nimic. - Futu-i!
- Ciudat că nu i-au găsit încă! - Știu, nu mă călca pe nervi!
Haide!
Futu-i... Nu!
Nu!
- Nilo! - La dracu'!
- Ce dezastru! - La naiba!
- Uitați-l! - Ieși!
Să mergem!
- Ești bine? - Da.
- Fir-ar să fie... - Doamne!
- Frate... - Vino!
Eu ți-am zis!
Trage greu mașina. Mănâncă mai puțin!
- Ești bine? - Da.
Am pierdut mulți bani din cauza ta.
Ce bani? Lasă vrăjeala, că vă știți!
Tu nu dai niciodată bani.
- Ușor, că-ți rupi gâtul! - Se vede că sunteți frați.
- Ești mai varză ca Deportivo. - Dar urcasem bine!
- Și ai coborât tot bine. - Ne strici toate mașinile?
- Ce zevzec sunt! - Să ne dai banii!
- Așa, dă-ți palme! - Sunt bine.
- Ce? Treci încoace! - Sunt bine.
Îmi tremură picioarele. Ține-mă, să-mi treacă!
Nu-i scapă niciuna!
- Ce e? - Ne-am ars, șefu'.
De ce?
Am dat multe ture și am rămas fără benzină.
- Nu ajungem fără combustibil. - Bine, stai pe loc! Așteaptă!
Manolo, oprește motoarele!
Futu-i! A zis să așteptăm.
- Aici, cu toată marfă? - Și eu ce naiba vrei să fac?
Uite-l că vine!
- Ce e? Mă duc eu. - Nu, stai liniștit!
Zi-le că ești amețit! Eu scap de polițiști.
Bine, așa fac.
Leșină!
Unde naiba s-au ascuns?
Habar n-am.
Cum să nu fie acolo?
Ambulanța l-a luat pe Nilo, iar ceilalți au dispărut.
Mergem la spital, poate sunt cu el.
Nu, nu sunt la spital.
S-a întâmplat ceva, i-au avertizat.
O să iasă pe mare.
Sigur au o ambarcațiune ascunsă, trebuie s-o găsim.
Bine.
Dați-i bătaie!
Ana! Ai dosarul lui Machado?
Da, Susana face copii.
Și ce părere ai?
E un caz greu, dar câștigăm.
Bun!
Ești cea mai tare!
Mă simt trădată.
- El nu era ca alți părinți, știi? - Da, așa e.
Noi parcă aveam un pact.
- Un pact? - Da...
El știa totul despre mine.
I-am zis lucruri pe care nici tu nu le știi.
Nu înțeleg de ce el n-a avut niciodată încredere în mine.
Și nici în tine!
Nu știu, Ana.
Dar un lucru știu sigur, nu pot trăi plină de ranchiună.
Nimic n-o să schimbe ce am simțit pentru tatăl tău...
- Mamă, scuze... - ...și ce am trăit toți.
- Pot să te sun apoi? - Bine.
- Stai calmă! Sunt bine. - Mă suni tu.
Bine, vorbim mai târziu.
Destinația dv. e Cambados, Galicia. Veți sosi la ora 14:45.
Bună, mamă!
- Bună, scumpo! Ce faci? - Bine.
Cât zgomot e acolo!
Da, e o petrecere aproape.
Nu ești în Madrid?
Nu, nu sunt în Madrid. Eu...
mă gândeam întruna la tot și simțeam c-o iau razna, așa că...
mi-am luat câteva zile libere.
Foarte bine!
Cât timp?
Cât timp? Nu știu.
O să fiu spontană de data asta.
DE ÎNCHIRIAT
Minunat, draga mea!
- Te sun mai târziu. - Bine.
Bine, pa!
Deschideți!
Haideți!
Tot înainte!
Ușurel! Cu grijă!
Nu te grăbi!
- Toño, încarcă bidoanele! - Imediat, ai răbdare!
- Haideți! - Ce faci, Nilo? Ești încă sedat?
- Hai, grăbiți-vă! - Repede!
- Haideți, viteză! - Acum te grăbești?
Nu e vina mea. Hai, Indiana Jones!
Apucă frânghia, Manolo!
Imediat, Daniel!
Acum, tu aștepți. Fir-ar să fie...
Am anunțat vama.
Torres, de ce n-au decolat?
Să mănânci mai bine. Ține!
Ne sună. Ține!
Bine.
Da?
Tocmai au decolat.
- Vin încoace? - Da, zboară spre voi.
Fir-ar să fie!
Mergi spre est și leagă marfa de ancoră la două mile de țărm.
- Și elicopterul? - Ne ocupăm noi de el.
- Bine. - Haideți, viteză!
Ajungem la Ría de Arousa.
Țintă localizată.
Se îndreaptă spre sud. Trimit coordonate.
Patrula e pe drum.
Facem un pariu?
- Pe ce? - Tu pe ce crezi?
Că ne prind cu tine la cârmă.
- Pe o mie de euro! - Pe zece mii că nu ajungem la țărm.
Mi-e milă de tine.
Trebuie să le distragem atenția.
Samuel și Pepe au nevoie de timp.
Intră în crescătorie. Urmăriți-i!
Au sosit vameșii.
Amfibiu 1, mergi la coordonate!
La dreapta!
Poliția! Opriți motoarele!
Să le dăm de furcă!
VAMA
Hopa!
Opriți motoarele!
Opriți motoarele imediat!
De unde a apărut patrula?
Calc-o, că ne ajung din urmă!
Vin câte doi, mai e o patrulă acolo.
Mai repede!
Pupa-m-ați în cur!
Aici poliția. Opriți motoarele!
Ce facem?
Ne-am nenorocit! Se țin scai de noi.
Opriți motoarele!
Amfibiu 2, mergi spre țintă!
Te miști prea lent! Eram acasă dacă stăteam eu la cârmă.
Spre ascunzătoare!
Urmăriți obiectivul!
Mai repede!
De-a ce naiba se joacă?
Haide, calc-o odată!
Haide, ultimul viraj!
Așa, campionule!
- Așa! - Ține-te bine, să nu cazi!
Fugi! Spre pădure!
Futu-i! Cine te-a învățat să parchezi?
Haide!
- Manolo, ai coordonatele? - Da, stai liniștit!
Uitați-i!
Niciun telefon, direct în celulă!
Să nu vorbească cu nimeni!
Ai văzut cum am parcat?
- Da. - Incredibil!
- Ce zi ai avut! - Da, că bine zici! Să văd dacă...
Futu-i, Muñiz! Nu mă mai speria așa!
Haideți, urcați în mașină!
- Ce e? - Îmi datorezi zece miare.
Da, sigur...
Am scăpat datorită mie.
Haideți!
Trăiască Muñiz! Trăiască regele, ordinea și legea!
GARDA CIVILĂ
Bună, mamă!
Bună! N-am vorbit de câteva zile. Ce mai faci?
Am mult de lucru.
Sunt afundată în muncă de când m-am întors.
Ferrán mă exploatează, m-a îngropat în dosare.
Înțeleg.
Știu că nu ți-am răspuns la telefon,
dar n-am apucat nici să pun la spălat.
Ana, termină, te rog!
Îmi spui ce se petrece?
Cum adică?
Eram îngrijorată că nu aveam vești și am sunat la birou.
Ce ai făcut?
Da, știu că ți-ai dat demisia. De ce nu mi-ai zis?
La naiba!
Nu voiam să-ți faci griji, mamă.
Și ai ales să mă minți?
- Sunt în Cambados. - Ce?
Mamă, trebuia să știu, iar răspunsurile sunt aici.
Nu, Ana, e o nebunie!
De-aia n-am vrut să-ți spun.
Dar am totul sub control, mamă. Ai încredere în mine!
- Te sun mai târziu. - Nu...
Bine, și?
- Vrei să stau la bar? - Am zis că nu, María!
Nu mă supăra!
Ia să vedem...
Plătiți o lună de chirie, avansul și comisionul.
Da, nicio problemă. Mobila rămâne?
- Da, totul rămâne aici. - Bine, perfect!
E o zonă bună, totul e aproape. Nu cunoașteți orașul, nu?
Nu, n-am mai fost aici.
- Nu sunteți din Galicia. - Nu, vin de departe.
Ce bine! Sunt mereu aceiași oameni, e plăcut să vedem chipuri noi.
Pentru ce vă trebuie biroul?
N-am menționat.
Sunt avocată.
O LUNĂ MAI TÂRZIU
- Lasă prostiile, nu-mi spune asta! - Ăsta e adevărul, Daniel.
Situația nu arată deloc bine, am avut mare ghinion.
Am nimerit la un judecător dur.
Aia cine e?
E nouă, pe internet scrie că e avocată în drept financiar.
S-a înscris ca avocat din oficiu.
Poate că ne surâde norocul.
Cum o cheamă?
Mă scuzați! Ana?
Ana?
Sunt Daniel Padín. Îmi pare bine!
Scuze! V-o răpesc puțin.
- Putem vorbi? - Da, sigur.
Vreau să mă apărați.
E vreo problemă?
Nu, sigur că nu.
Vă dau cartea mea de vizită și vă aștept mâine...
Nu, audierea e acum.
- Acum? - Chiar acum.
Mergem?
Pe aici!
Dosarul numărul 2.840: Daniel Padín.
Infracțiune rutieră și șofat iresponsabil.
- E prezent acuzatul? - Da, domnule.
Onorată instanță, vă informez că i s-a schimbat apărarea.
- Sunteți noul avocat? - Da.
Sunteți de acord?
Perfect! Să continuăm, vă rog!
N-a fost prea rău, nu?
Poftim? A fost un miracol! Credeam că-mi saltă permisul.
- Mai aveți două puncte, nu e mult. - Pentru mine, da.
Știi cât de important e...
Mă scuzați, doamnă avocat!
- Pot să vă tutuiesc? - Da, sigur.
Știi cât de important e pentru mine să conduc și să nu depind de nimeni?
În munca mea, adică.
De ce? Cu ce vă ocupați?
Scuze! Cu ce te ocupi?
Nu știi?
Nu. Dacă știam, nu te întrebam.
Mi-e greu să te cred!
E un oraș mic, nu există secrete.
Bine, dar eu abia am ajuns. Sunt aici de o lună.
Bine, să zicem că mă ocup de importuri.
Ce?
Mi-a zis cineva că fostul tău avocat...
- Nazario. - Da.
- Că are multă experiență. - Da.
Dar ai vrut să te reprezint eu.
Da. L-ai văzut pe Nazario, nu?
Mi-e drag de el și îmi apără interesele,
dar se observă de la o poștă că...
e un escroc și apără numai infractori.
- Dar tu... - Eu...
Tu ești o femeie cinstită, idealistă și fără prejudecăți. Nu?
- Da. A funcționat, deci... - Nu, n-a funcționat!
A fost un miracol și trebuie sărbătorit.
Te invit la cină în Cambados diseară, la un restaurant cu o stea Michelin.
- Ce e? - Regret, dar am alt angajament.
Atunci, mâine. Trebuie să mănânci cândva!
Nici mâine nu pot.
- Nu? - Nu, îmi pare rău.
Câte angajamente pentru o nou-venită!
Dar nu-ți face griji, ținem legătura!
Serios?
Desigur. Trebuie să-ți trimit factura.
ACOLIȚII LUI DANIEL PADÍN, ARESTAȚI
- Ce-i cu toate astea? - Tu ce crezi?
Padín?
Doamne, Ana! Nu vreau să mă bag unde...
Gata, Rosa! E doar un client recunoscător.
Ba nu e doar atât. E Daniel Padín, fiul lui José Padín.
Da, știu asta.
Dar știi cine sunt, nu? Au împânzit știrile din țară.
Numele îmi sună cunoscut, da.
Operațiunea „Vulpoiul”. El a fost primul traficant arestat.
Tatăl lui e tot închis?
Da, dar urmează să fie eliberat.
A primit mai multe condamnări pentru diverse cazuri.
E condamnat încă, dar a fost eliberat condiționat.
Ziua lucrează la o parcare din Algeciras.
Te duc la Madrid.
Ține-te aproape de ei! O s-o calce în curând.
Fir-ar să fie!
- Trei mașini fac cu rândul? - Da.
Asta a început să ne urmărească din Cambados.
- Cred că ne consideră proști. - Nu greșesc în cazul tău.
Du-te naibii, măgarule!
Stai liniștit! Noi ne vedem de treaba noastră.
Haide, mergi!
Calc-o, că ne scapă!
SPITALUL GENERAL
Acolo!
La naiba! Sunt la etajul doi. Hai!
Să urcăm la trei, pot fi oriunde.
Haide pe scări!
Am avut un obstacol, Macario.
Așa se pare.
Dar am scufundat marfa.
O recuperăm după ce se liniștesc apele.
Nu ne convine.
Nu te supăra, dar am bătut palma cu tatăl tău.
Am avut încredere c-o să controleze totul de după gratii.
Dar văd că ne-am înșelat.
Poliția nu poate fi controlată.
Nu mereu.
Și eu de unde știu că nu apare poliția când recuperezi marfa?
Fiindcă așa zic eu, și pace.
Avem îndoieli.
Iar ele nu sunt bune în branșa noastră.
Nu știu.
Poate că Padínii nu mai sunt cum erau.
Sau poate că trebuie să batem la alte uși.
A noastră e singura care vă interesează.
Urmează-mă!
- Verifică parcarea! Eu urc. - Te anunț dacă văd ceva.
Îmi ești dator cu masa.
Oricând. Un platou cu fructe de mare, doar știi.
Îți mulțumec, José Luis!
Nu avem mult timp.
Peste șase ore, trebuie să revin la pârnaie.
- Deci e adevărat. - Ce?
Mi s-a zis că alergi zilnic aici.
Așa ți s-a zis?
Te-am avertizat că nu există secrete aici.
Da.
Văd că sunt senzația lunii.
- Cel puțin a săptămânii. - Ne plimbăm?
Da. Îmi face bine.
Ce caută o fată ca tine aici?
Păi...
îmi câștig traiul.
De aceea sunt aici. Am nevoie iar de serviciile tale.
Ce s-a întâmplat? Iar ai luat vreo amendă?
Poate, dar nu eu am nevoie de tine.
Vreau să reprezinți niște oameni arestați recent.
Am înțeles.
- „Niște oameni”... - Da.
Știi care e problema?
Dacă vrei să te folosești iar de mine,
avocata cinstită și idealistă, ca să-l înmoi pe judecător,
nu te baza pe mine!
Nu, era „cinstită, idealistă și fără prejudecăți”.
- Mă scuzi! - Dar nu mai e cazul?
Ai aflat despre mine și ai decis că eu sunt vinovat de toate relele.
Și nu ești?
Ei bine, n-oi fi eu cel mai cuminte, dar nici nu sunt capul răutăților.
Dar stai liniștită! Nu trebuia să-ți propun asta.
O să țin cont data viitoare.
Dar avem de luat cina împreună.
Să nu te ia frigul!
Așadar, te-ai mai gândit?
Nu vorbesc în absența avocatului meu.
După părerea mea...
e în interesul tău că avocatul nu e prezent.
Zău?
O să depun plângere! Le zic și că mi-ați luat hainele.
- Astea sunt hainele tale? - Da! Și mi-au dat tricoul ăsta de rahat.
Dă-mi hainele înapoi!
Cât ghinion ai avut, Samuel! Te-ai nenorocit.
Hainele tale put a benzină și au urme de cocaină pe ele.
Îmi închipui că te-ai frecat de mizeria aia...
S-au depistat urme?
...ți-a rămas cocaină pe tricou.
Blufează.
Halal strategie!
Ce ne facem când avocatul ne cere probele?
Trei colegi...
Stai să vedem! Dacă merge, nu-și mai cheamă avocatul.
Eu asta cred.
- Da, cocaina sigur se lipește... - N-ai avut noroc.
Tovarășii tăi au ieșit deja, iar tu o să înfunzi pușcăria.
Dar putem face un târg.
Dacă mă ajuți...
uit de cămașă și de tot bâlciul,
iar tu pleci liniștit acasă, la tovarăși,
fără să afle nimeni vreodată ce am discutat aici.
Băga-mi-aș picioarele...
Dar noi nu putem face asta, nu?
Dar, dacă preferi,
poți să-ți suni avocatul acum
și să depui plângere.
Așadar...
tu decizi, Samuel.
Ce vrei să fac?
Să porți un dispozitiv de localizare în următoarea voastră misiune.
E ușor, Samuel. Porți dispozitivul
și ne spui unde ești, când, cum și cu cine o să fie,
iar noi te urmărim.
Nu află nimeni.
Și rămâi liber.
- Bună! - Bună!
- O cafea simplă, te rog. - Da, sigur.
Unde e tortilla?
O aduc acum.
E mama mea. Tocmai te-a scanat.
I-auzi!
Da, mi-am dat seama.
- Așa face cu toți clienții noi. - Da?
Dar eu te-am mai văzut o dată în fața barului.
Da. Am clienți pe aici, prin port.
Sunt avocată.
Și ești bună?
N-am avut plângeri până acum.
Vechii avocați de aici sunt vulturi.
Îi storc de bani pe traficanți și se bucură când au probleme.
Presupun că nu sunt toți așa.
Dacă spui tu...
L-ai apărat pe Blond, nu?
Pe Blond? Da, am fost avocat din oficiu.
Corect! Nu tu alegi.
Primești ce se nimerește, buni sau răi.
Oricine merită să fie apărat, nu?
Poate.
Cât îți datorez?
- Nimic. E din partea casei. - Mulțumesc!
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Nu știu, a avut o criză și a leșinat în tractor.
Medicul zice că ești vai de tine, dar sigur scapi și de data asta.
Voiam să te întreb ceva, tată.
Știi la ce mă refer.
La banii ăia puși la saltea, în caz c-o mierlești.
Ce tot spui acolo?
Lasă-mă să vorbesc!
Dar nu mi-ai spus unde sunt.
Poate se termină prost, Doamne ferește!
Dar ar fi bine ca fiii tăi să știe unde sunt banii.
Nu crezi?
- E varză, nu mai scapă. - Da, a încurcat-o. Futu-i!
De unde știai de bani? Eu habar n-aveam.
Mi-a zis Roberto.
- Roberto? - Da.
- Brutarul? - Da.
Cică i-a zis că sunt mulți escroci pe lume și că n-are încredere în bănci.
Și că judecătorii pot să afle câți bani ai în bancă,
așa că i-a îngropat.
- Ce facem dacă moșu' moare? - Tu ce crezi?
Căutăm până găsim cele șase milioane.
Cât? A îngropat șase milioane?
Ce prostie să-i îngropi! Se umezesc în pământ.
Gata, plecăm?
Nu încă, trebuie să așteptăm.
- Ce îți aduc? - Un carajillo.
- De ce ne-am întâlnit aici? - E vreo problemă?
Lui Daniel nu-i place aici.
Nici mie nu-mi place cum conduce afacerea. Și ce?
Aici au cel mai bun carajillo. Iar Vulpița e o păpușă!
Bine.
Ce te-a apucat?
Nimic.
Îmi place să te privesc.
Dacă tot rânjești atât, măcar repară-ți dinții!
Futu-i...
E topită după mine.
Ticăloșii ăia pun ceva la cale.
- Te-ai gândit la ce ți-am zis? - La ce?
Să vorbim cu avocata nouă pentru licitație.
Abia a sosit. Ce să știe ea?
Tocmai de-aia! N-au corupt-o încă.
Vechii avocați sunt mână-n mână cu ei, nu ne lăsăm afacerea pe mâna lor.
Ascultă-mă bine!
Dacă Padínii și-au pus în gând să ne ia barul,
o să supraliciteze și n-o să mai putem face nimic.
Oricât de bună e avocata.
Trebuie să plecăm. Vin!
- Cât vă dau? - Un euro.
PLECĂM ACUM.
Condoleanțe!
Mulțumesc.
Mulțumesc!
Vă mulțumesc mult.
Vă mulțumesc.
Nilo!
- Îmi pare rău pentru tatăl tău. - Mersi!
- Vino puțin! - Sigur.
Ascultă...
- Au ieșit toți. - Grozav!
- Procurorul cere șapte ani. - De ce? N-au dovezi.
Le-am zis să stea liniștiți, că sigur renunță la acuzații.
Ce facem, ne bazăm pe ei sau căutăm alți oameni?
Lasă-i pe ei! Sigur sunt urmăriți, iar asta ne poate fi de folos.
- Acționăm diseară. - Glumești!
Calmează-te! Totul e sub control.
- Sigur? - Da.
Bine. Mersi!
- Salut! Trebuie să plec. - Bine.
- Daniel! - Finuțul meu preferat!
- Îmi pare rău. - Știu.
- Ce nasol! - Foarte nasol.
Să știi că te poți baza pe mine.
- Știu. Dar pentru ce? - Tu pentru ce crezi?
Zi-mi dacă te pot ajuta cu ceva! Mi-ar pica bine mălaiul.
- Vrei bani? Îți dau eu. Cât? - Nu, nu asta e problema.
Știi ce vreau să zic.
Lasă prostiile și vezi-ți de școală!
Ce treabă are una cu alta? Haide, ajută-mă!
Asta și fac. Ține-te departe de măgării!
Ție nu ți-a mers prea rău.
- Se întâmplă ceva diseară, nu? - Zău? Unde ai auzit?
- Nu sunt prost. - Nu, ești prea isteț!
Dacă află ai tăi... Sunt oameni respectabili.
Nu află dacă nu le spui.
- Poftim! Ia-i! - Nu.
Sunt patru sute de euro. Să-i dau preotului?
Așa! Capul sus!
Șterge-o!
- Da, Naranjo. - Vreo schimbare?
Pleacă spre cimitir acum.
- Foarte bine. Și Daniel? - E încă aici.
Bine. Mulțumesc!
O clipă!
Telefoanele mobile.
- Cum așa? - Ca să nu te sâcâie gagica.
Haideți odată! Parcă sunteți ageamii. Repejor!
- De ce mergem noi? - Poftim?
- De ce mergem noi? - Nu știu. Pe mine mă întrebi?
Toți fac pe proștii aici.
Cred că ambarcațiunea e aici. Telefonul nu se mai mișcă.
Dar celălalt funcționează, nu? E cel de aici.
Dispozitivul emite semnale. Se îndreaptă spre larg.
Da, mai avem câteva ore la dispoziție.
POLIȚIA
Au treabă la noapte.
Garda Civilă nu află nimic.
Mi se pare uluitor că nouă nu ne spun nimic.
Ce, noi nu suntem buni? Nu suntem ca ei?
Nu suntem ca ei, frate.
Ei sunt speciali, incoruptibili...
Pișa-m-aș pe GRECO!
Cu mare speranță ne luăm adio de la fratele nostru, Amado.
Viața acestuia ne-a demonstrat că nu suntem veșnici pe lume.
Cât trăim, suntem exilați, departe de Domnul.
Să ne rugăm în tăcere pentru odihna veșnică a fratelui nostru!
Ne îndreptăm privirea spre Hristos...
- Ce e? - Ai găsit fructele de mare?
Vrei să te prindă și să-ți interzică ieșirile?
Ce știi tu?
Ai recuperat toți homarii?
- Acum se ocupă. - Petrecerea trebuie să fie perfectă.
AU PLECAT
- Sunt multe în joc. - Stai liniștit, o să iasă fără cusur!
- Ai cea mai bună trupă din Galicia. - Da.
- Facă-se voia Ta... - Pa!
...așa și pe pământ.
Să ne rugăm la Hristos să-l primească pe robul Său, Amado,
și să-i ofere un loc la dreapta Tatălui.
- În numele Domnului Isus Hristos. - Amin!
Fie ca binecuvântarea Tatălui, a Fiului și a Sfântului Duh
să se pogoare asupra voastră!
Mulțumim că ați venit!
- Numai bine! - Pa!
- Salut, Roberto! - Nilo! Fir-ar, ce rău îmi pare!
- L-am iubit mult pe tatăl tău. - Și el pe tine. Și noi.
Cât despre banii îngropați pe unul dintre terenurile noastre...
- Știi unde ar putea fi? - Nu știu. Mergea pe câmp.
- Dar nu știu nimic. - Nu știi?
- Ai grijă de tine! - Să-mi spui dacă îți amintești!
- Bine. - Salut!
Mersi, Roberto!
I-a zis tata unde a ascuns banii?
Sunt îngropați, dar nu știe unde.
Glumești! Avea vreo 70 de loturi.
Ticălos afurisit!
Dacă își vâră Natalia coada, poți să-ți iei gândul.
Carmelo o să păstreze banii.
- Ce tot spui? E om cinstit. - Pe dracu'!
- E un laș! - Nu-l suporți pe cumnată-tu.
Că bine zici!
- Muñiz. - Lasă-l să sune!
Răspunde, lăbarule!
Ce javră...
Urmărim ținta spre nord-nord-vest. Așteptăm instrucțiuni.
Bine. Când localizați ținta, lansați operațiunea, da?
- Nu așteptăm elicopterul? - Nu.
Recepționat.
- Eu plec, mamă. - Cum să pleci?
- Nu vii acasă? - Iar începi?
Ne luăm rămas-bun de la oameni, Marco.
Nu pot, am treabă.
Ce treabă? Când îți îngropi bunicul? Cu cine?
Cu prieteni care vor să-mi transmită condoleanțe.
- Pa! - Nu-mi vorbi așa!
Spune-i și tu ceva!
- Ce? - De ce nu-i spui nimic?
Lasă-l! Are dreptate, e plictisitor aici.
- Merg să mă uit la meci. - Carmelo...
Moncho! Ascultă, stai!
Ce e, Marco?
- Vin cu voi diseară, da? - Cum adică?
- Daniel a zis să stabilesc cu tine. - Da, sigur!
Întreabă-l dacă vrei!
Nu, calmează-te! Nu e nevoie.
Notează-ți numărul ăsta și așteaptă să te sun!
Ce tare, frate!
- O să te sun târziu. - Nu contează. Vin unde îmi spui.
Bine.
Baftă!
Ce caută un copoi aici?
Ce mama mă-sii? Ce naiba cauți aici?
- Unde e Daniel? - Ce cauți aici?
Unde e Daniel, futu-i?
E în regulă. Treci încoace!
Ascultă-mă!
- Ce cauți aici? - Anulează misiunea de diseară!
- Care misiune? - Nu mă lua de prost!
Ce puneți voi la cale.
- Ce s-a întâmplat? - Poftim?
GRECO e pe urmele voastre.
Vă așteaptă, iar tu nu răspunzi la telefon.
Nu-ți ieși din fire! Vedem noi care pe care așteaptă.
Cred că e o glumă! Tu recunoști locul?
Ce să recunosc? Crezi c-am detectoare în cur?
Am notat coordonatele greșite când am scufundat marfa.
Manolo e de vină.
El trebuia să se scufunde acum.
- Vama! - Futu-i!
- Rahat! - Pregătiți-vă de îmbarcare!
- Ce facem? - Mâinile sus!
Îi ascultăm. Ridică mâinile!
Ce e?
I-au prins?
Ești incredibil!
Ești o bestie. Știai, nu?
- E gol acolo. - Nimic aici.
Nimic, e curată. Nici urmă de marfă.
Ce e?
Nimic. N-au găsit nimic.
Rahat!
Mulțumesc mult tuturor pentru efort!
Coboar-o, să scoatem și restul!
Hai, că n-avem toată ziua!
Bun!
Nu pleacă nimeni până nu spun eu, bine?
- Să verificăm barca! - Nu e nimic.
O mai verificăm o dată.
În sfârșit! Am așteptat toată noaptea.
Unde sunteți?
Aici, pe faleză.
Bine, perfect!
În regulă.
Haideți!
- Repede! - Haideți, băieți!
Haideți, băieți, grăbiți-vă!
Alo! Tu ce naiba cauți aici?
- Ia-o! - Haide!
Haideți, repede!
Te ascult.
Avem caracatița pentru petrecere.
Ai verificat, are toate brațele?
Are totul. Brațe, cap și tot.
Perfect!
Baftă!
Subtitrarea: Elena Băncilă