НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ІСТОРІЙ ТА ПОДІЙ. ДРАМАТИЗОВАНО З МЕТОЮ УВИРАЗНЕННЯ.
- Тату. - Ну що? Ти виграла чи програла?
Що ти таке питаєш? Виграла.
МАДРИД
Ну звісно. Ти акула.
Дякую за комплімент, якщо це комплімент.
- А ти? Чим займаєшся? - А ти як думаєш? Прибираю. Гну спину.
Не віриться, що бувають такі огидні люди.
Ти не думав, що це форма помсти
за гроші, які ти дереш за поїздку на човні?
Мабуть, так і є. Слухай, коли ти приїдеш?
Не знаю. Роботи багато. Щодня більше. Мені постійно приходять справи.
Треба найняти тих ідіотів з твоєї фірми,
щоб я побачив свою дочку, чи як?
Ні. Як щодо Паски?
- Я якось виберусь, гаразд? - Обіцяєш?
Давай домовимося.
Я тобі обіцяю, якщо пообіцяєш, що відвезеш мене до своєї таємної бухти.
А, в ту, куди не вожу туристів. Гаразд, побачимо.
Мені треба йти. Вони щойно приїхали.
І хто з нас трудоголік?
Це пара. Додаткова плата. Ціла яхта їхня.
Добре, цілую тебе, доню.
Цілую, тату.
Бувай, люба. Люблю тебе.
І я.
- Бувай. - Бувай.
КЛАНИ ГАЛІСІЇ
«Я, Хорхе Гонсалес,
ідентифікаційний номер 08997361-E, проживаю у Фуертевентурі,
заповідаю все своє майно рівними частинами.
Тому будинок на вулиці Наранхо, 42
і човен під номером E74874
я заповідаю моїй партнерці Тересі Соріано і дочці Ані Гонсалес Соріано».
Також є додаток.
«Щодо балансу рахунку номер AF 3474 88397...»
Що це за рахунок?
Не знаю.
- Для витрат на човен? - Ні.
Це особистий, на його ім'я.
«Залишок коштів має бути наданий без затримки й розподілений порівну
між пані Бертою Фіґаредо та Лаурою Сільвою,
що живуть у Камбадосі, Понтеведра.
Я також бажаю,
щоб мою особу не повідомляли зазначеним особам
і за всіма ознаками це мало вигляд анонімної пожертви.
Підписано 14 травня 2018 року. Хорхе Гонсалес».
Хто вони?
Не знаю, люба. Без поняття.
Не може бути.
Пошук за іменем показав це. Дивись.
Це він, мамо. Глянь.
Твій батько — свідок під захистом?
Це єдине пояснення. Я вже три місяці про це думаю.
Нове ім'я, нове життя...
Ано, він мені все розповідав.
Про навколосвітні подорожі, торговий флот...
Мамо, він це все вигадав.
Це вигадка.
Усі докази перед тобою, а ти не віриш.
Він був наркоторговцем, зрадив своїх партнерів, кинув сім'ю і приїхав ховатися.
Така правда.
А все інше...
Усе інше — брехня.
Знаєш вислів: «Бути ледачішим, ніж пальто охоронця»?
Це пальто цивільної гвардії.
- Іди ти, Падіне. - Ти йди, Мунісе.
Даю тобі подарунок, а ти мене розчаровуєш.
Ти розгойдуєш човен. Нацполіція на хвості.
Без жартів. Я знаю.
Даніелю, ми запізнимося.
Ну? Я через тебе спізнююсь. Згоден чи знайти іншого?
Твої колеги битимуться за участь у цьому.
Щоб ти знав.
Я згоден.
Чудово. Обожнюю ентузіазм. І люблю тебе.
- Ну ж бо, Марсіале! - Так!
- Чуєш, Даніелю. Там двоє... - Так, я бачив. Хіба можна не побачити?
Довбані копи. Не можу їх позбутися.
Не парся. Добре, що нас бачать.
Ось так!
- Угору! - Так!
- Ось він! Ніло, газуй! - Ну ж бо!
Як твої успіхи?
- Ніяк. - Чорт.
- Дивно, що їх ще не знайшли. - Знаю. Не нервуй мене.
Газуй!
Трясця.
О ні!
- Ніло! - Дідько!
- От халепа. - Дідько. Гей!
- Ось він! - Вилазь.
Ходімо.
- Усе гаразд? - Так.
- Дідько. - Боже.
- Бляха. - Ось так.
А я казав.
Заважкий для машини. Треба менше їсти.
- Ти як? - Я в нормі.
Я через тебе багато грошей втратив.
Які гроші? Не вигадуй. Ви ж знайомі.
Ти й не діставав гаманець.
- Ти собі шию зламаєш. - Це точно, ви брати.
- Ти виступив гірше, ніж «Депортіво». - Я все контролював.
Я бачив, як ти впав.
Хочеш розбити всі наші машини?
- Я такий незграба. - Заплатиш за неї.
- Продовжуй себе картати. - Усе гаразд.
- Що? Давай. - Усе гаразд.
Ні, не зовсім. Тримайте мене. Може, стане краще.
Шанс не втрачає.
- Що? - Халепа, босе.
Що таке?
Довелося багато їздити. Паливо закінчилось.
- Ми не встигнемо, якщо не заправимося. - Добре, будьте там. Чекайте.
Маноло, вимкни мотори. Трясця його матері. Попросив зачекати.
Чекати тут з коксом?
А що ти від мене хочеш?
Он він іде.
- Що сталося? Я піду. - Ні, не хвилюйся. Розслабся.
Скажи, тобі зле, хай підвезуть. Я скину копів.
Гаразд. Добре.
Агов, він непритомніє!
Де вони, бляха?
Без поняття.
Їх там немає?
Швидка забрала Ніло, а Даніель та інші зникли.
Їдемо в лікарню, перевіримо, чи вони там.
Ні, вони не в лікарні.
Щось сталося. Їх хтось попередив.
Найімовірніше, їдуть до моря. Може, є схований човен. Треба його знайти.
Добре.
Працюйте.
МАДРИД
Ано.
У тебе є досьє Мачадо?
Так. Сусана робить копії.
Що думаєш?
Справа складна, але ми виграємо.
Добре. Ти найкраща.
Почуваюся зрадженою.
- Він був не як інші батьки. Розумієш? - Так, це правда.
Я відчувала, що в нас особлива угода.
- Угода? - Так. Наче...
Наче він знав про мене все, розумієш?
Розповідала йому те, що навіть тобі не казала,
і я не розумію, чому він не довіряв мені.
Чи тобі! Тобі він теж не довіряв!
Не знаю, Ано.
Але я знаю, що не можу жити з цією образою.
Усе це не змінює мої почуття до твого батька і...
- Мамо, вибач. - ...те, як ми жили.
- Можна я передзвоню? - Гаразд.
- Не хвилюйся, я в порядку. - Передзвони.
Гаразд. Поговоримо пізніше.
Ваш пункт призначення — Камбадос, Галісія. Орієнтовний час прибуття: 14:45.
Привіт, мамо.
- Привіт, люба, як справи? - Добре.
Як у тебе шумно.
Так, неподалік вечірка.
Хіба ти не в Мадриді?
Ні, я не в Мадриді. Просто я...
Я не могла перестати думати про все, у мене голова йшла обертом, тому...
Я взяла відпустку.
О, чудово.
На скільки?
На скільки? Не знаю.
Думаю, хоч раз у житті імпровізуватиму.
Чудово, люба.
- Я передзвоню, добре? - Так.
До зустрічі.
Відчиніть!
Ходімо.
Давай.
Повільно. Спокійно.
Повільніше.
- Тоньйо! Вантаж каністри! - Іду, чорт забирай.
- Ну ж бо. - Як справи, Ніло? Досі під заспокійливим?
- Швидше. Ну. - Давай.
Ну, давай.
- Поспішаєш? - Я не винен. Давай, Індіано Джонсе.
Тримай, Маноло. Візьми мотузку. Зараз, Даніелю.
Тепер ти чекаєш, чорт забирай.
Митницю повідомили.
Торресе, чому вони ще не летять?
Треба більше їсти. Вони дзвонять. Тримай це.
Добре.
Так?
Вони злетіли.
- Вони летять сюди? - Прямують у ваш бік.
Дідько. Пепе, ідіть на схід. Закріпіть вантаж за дві милі.
- А пташка? - Ми про це подбаємо.
- Гаразд. - Ну ж бо! Уперед!
Ми вже над Ріа-де-Аруса.
Ціль знайдено.
Вони прямують на південь. Надсилаю координати.
Митний патруль на місці.
Закладемося?
- На що? - А ти як думаєш?
Що вони спіймають нас за кермом.
- Тисяча євро! - Ставлю 10 000, що не дістанемось берега.
Мені тебе шкода.
Доведеться трохи їх відволікти.
Самуель і Пепе швидко не закінчать.
Ідуть до плотів. Стежте за ними.
Митники там.
«Амфібіє-1», їдьте за координатами.
Справа.
Поліція. Глушіть мотор.
Ускладнімо їм життя.
МИТНИЦЯ
Глушіть мотор.
Глушіть мотор негайно.
Звідки той човен?
Швидше їдь, чорт забирай! Вони в нас на хвості!
Ідуть по двоє. Тут ще один патрульний катер.
Швидше!
Поцілуй мене в дупу!
Поліція. Глушіть мотор.
- Як наші справи? - Нам кінець! Прилипли до нас, як жуйка!
Глушіть мотор.
«Амфібія-2» прямує до цілі.
Повзеш як черепаха. Якби я керував, ми б уже були вдома.
У схованку!
Слідуйте за ціллю.
Швидше.
Що вони в біса задумали?
Ну ж бо, закінчимо цей круїз.
Давай, останній. Повертай! Ось так, друже!
Тримайся, не впади!
Уперед! До лісу!
Дідько! Хто навчив тебе так паркуватися?
Ну ж бо.
- Маноло, ти отримав координати? - Отримав, чорт забирай. Отримав.
Он вони.
Ніяких дзвінків. Прямо в камеру. Не хочу, щоб вони з кимось говорили.
Бачив, як я припаркувався?
- Ага. - Неймовірно.
- Важкий день. - Так, це правда. Глянемо, чи...
Привіт!
Чорт, Мунісе. Не лякай нас так.
Ну, сідайте вже, бляха, у машину.
- Ти винен мені 10 000 євро. - Що? Розмріявся.
Ми втекли завдяки мені.
Рухайтесь.
Слава Мунісу, королю, закону й порядку.
Привіт, мамо.
Кілька днів від тебе ні звістки. Як ти?
Ну, я багато працювала.
Повернулась, а на роботі завал.
Ферран завалив роботою. По зав'язку документами обклав.
- Ага. - Знаю, я...
Я пропустила пару твоїх дзвінків,
але я навіть одяг прати не встигаю.
Ано, припини. Будь ласка.
- Може, скажеш, що відбувається? - Ти про що?
Знаєш, я хвилювалась, тому подзвонила до тебе на роботу.
Що?
Так, я знаю, що ти звільнилась. Чому ти мені не сказала?
Дідько.
Не хотіла тебе хвилювати, мамо.
Тому збрехала?
- Я в Камбадосі. - Що?
Мамо, послухай.
Мені треба було знати, а відповіді тут.
Ні, Ано. Ти послухай. Це божевілля.
Тому я й не хотіла тобі розповідати.
Чесно, мамо,
усе під контролем. Повір.
- Я передзвоню. - Не...
То що?
- Я потрібна в барі? - Я сказала «ні», Маріє.
Не дратуй мене.
Ну ось.
З вас місячна оренда, застава і комісія рієлтора.
Це не проблема. Можна залишити меблі?
- Так, усе залишиться, як є. - Ідеально.
Це хороший район. Усе поруч. Ви не знаєте міста, так?
Ні, ніколи не була.
- І ви не з Галісії. - Ні, я здалеку.
Це добре. А це місце не змінюється. Приємно бачити нові обличчя.
Навіщо, ви казали, вам офіс?
Я не казала.
Я юристка.
МІСЯЦЬ ПО ТОМУ
ПОНТЕВЕДРА
Ти жартуєш, Назаріо. Не кажи так.
Я скажу, що коїться.
Справи кепські. Нам не пощастило.
Суддя дуже суворий.
А це хто?
Вона новенька. Пишуть, що вона фінансова юристка.
Перше, що вона зробила, — записалася громадською захисницею.
Може, нам пощастить.
Як її звати?
Перепрошую, Ано?
Так.
Ано?
Даніель. Даніель Падін. Радий знайомству. Вибачте, украду її на секунду.
- Поговоримо? - Вибачте. Авжеж.
Ви маєте мене представляти. Це ж не проблема?
Ні. Звісно ні.
Я дам вам свою візитку, прийдіть до мене завтра і...
Ні. Слухання сьогодні.
- Зараз? - Просто зараз.
Ходімо?
Сюди.
Справа 2840. Даніель Падін.
Порушення ПДР. Звинувачення за необережне водіння.
- Підсудний тут? - Так, пане.
Ваша честь, дозвольте повідомити про зміни в захисті.
- Ви нова адвокатка? - Так.
Ви згодні?
Чудово. Продовжимо.
Непогано, правда?
«Непогано»? Це було диво. Я думав, цього разу заберуть права.
У вас лишилося два бали. Небагато.
Для мене. Знаєш, як важливо?...
Вибачте, пані адвокатко. Можна на «ти»?
Так, звісно.
Знаєш, як мені важливо водити
й не залежати від когось?
У моєму бізнесі.
Чому? Чим ви займаєтесь?
Вибач, чим ти займаєшся?
Ти не знаєш?
- Ні. Якби знала, не питала б. - Я тобі не дуже вірю.
Містечко маленьке. Секретів немає.
Я щойно приїхала. Я тут місяць.
Гаразд. Скажімо, я займаюся імпортом.
Чого?
Ні, раніше хтось сказав, що твій попередній адвокат...
- Назаріо. - Так. Кажуть, він дуже досвідчений.
Так.
Але попросив, щоб я представляла.
Ну, так. Ти ж бачила Назаріо, хіба ні?
Він мені до душі, і багато чим займається,
але з першого погляду зрозуміло...
Він шахрай, завжди захищає злочинців.
- А ти... - Я...
Ти чесна, ідеалістична, неупереджена жінка. Хіба ні?
- Так, це спрацювало, тож... - Ні, це не просто спрацювало.
Це було диво. А дива треба святкувати.
Пригощаю вечерею в Камбадосі.
Чудове місце із зіркою Мішлена. Належить другу.
- Що? - Просто...
Вибач, у мене вже є плани.
Тоді завтра. Треба ж колись їсти.
Завтра теж не можу.
- Не можеш? - Ні. Вибач.
Багато справ як для новоприбулої.
Не переживай, скоро зв'яжемося.
Справді?
Авжеж. Я ще маю надіслати тобі рахунок.
ДВІ ПІДСТАВНІ ОСОБИ НАРКОТОРГОВЦЯ ДАНІЕЛЯ ПАДІНА АРЕШТОВАНІ
- Що це таке? - Як гадаєш?
Падін?
Боже, Ано. Я знаю, це не моя справа...
Росо, усе гаразд. Він вдячний клієнт, от і все.
Не просто вдячний клієнт. Це Даніель Падін, син Падіна-старшого.
Так, це я знаю.
Знаєш, хто вони? Їхня справа потрапила в національні ЗМІ.
Знайоме ім'я, так.
- Операція «Лисиці». - Гаразд.
Перший наркобарон, якого тут спіймали.
Його батько досі в тюрмі?
Так, але його скоро звільнять.
Послідували нові вироки, один за одним,
і він досі у в'язниці. Зараз на випробувальному.
Удень працює на парковці в Альхесірасі.
АЛЬХЕСІРАС
Завезу тебе в Мадрид.
МАДРИД
Їдь за ними. Вони прискоряться будь-якої миті.
Чорт забирай.
- Три машини по черзі? - Так.
Це перша, яка їхала за нами в Камбадосі.
- За дурнів нас вважають. - Щодо тебе вони не помилились.
Іди до біса, клоуне.
Спокуха. Вони роблять своє, ми — своє.
Ага.
Ну, їдь.
Тисни. Вони відриваються.
ЛІКАРНЯ
Там.
Дідько. Вони на другому поверсі. Ходімо.
- Краще на третій поверх. Може, вони там. - Підіймемось сходами.
Стався форс-мажор, Макаріо.
Я бачу.
Але ми позначили вантаж.
Зачекаємо, коли все пройде, і дістанемо його. Побачиш.
Цього недостатньо.
Не ображайся, але ми домовилися з твоїм батьком.
Ми довірили йому керувати і контролювати все, навіть з в'язниці.
А йому це не під силу.
Ми з'ясували, поліцію не поконтролюєш.
Не завжди.
Скажи, звідки мені знати, що вони не з'являться, коли ти діставатимеш товар?
Бо я так сказав, і крапка.
У нас є сумніви.
Сумніви в цьому бізнесі погана річ.
Не знаю.
Може, Падіни вже не ті, що були раніше.
Або нам треба почати стукати в інші двері.
Повірте, наші двері — єдині, які вас цікавлять.
Іди за мною.
- Перевір паркінг. Я піду нагору. - Я повідомлю, як щось побачу.
Ви винні мені обід.
Будь-коли. Повна тарілка морепродуктів. Як завжди.
Дякую, Хосе Луїсе.
У нас обмаль часу.
Через шість годин я буду у в'язниці Альхесірас.
- То це правда? - Що?
Мені сказали, ти тут щодня бігаєш.
Тобі сказали?
Я тебе попереджав. Тут немає секретів.
Ага.
Здається, я — новина місяця.
- Чи принаймні тижня. - Прогуляємося?
Авжеж. Мені не завадить.
Що така дівчина робить у такому місці?
Ну,
заробляю на життя.
Тому я тут. Мені знову потрібні твої послуги.
Що таке? Ще штраф за порушення ПДР?
Можливо. Але це не для мене.
Це для декого, заарештованого кілька днів тому.
Он як.
-«Деяких осіб». - Так.
Знаєш, якщо ти знову хочеш скористатися цим трюком,
узяти чесну адвокатку-ідеалістку, щоб пом'якшити суддю,
то я пас.
Ні, я казав «чесна, ідеалістична і неупереджена».
- Вибач. - Це вже не так?
Взнала про мене
й вирішила, що я винен у всьому, що тут коїться.
Хіба це не так?
Ну,
співак із мене так собі. Це не я тут викликаю дощі.
Але нічого. Мені не слід було про це згадувати.
Пам'ятатиму наступного разу.
Але вечеря все ще в силі.
Не охолоджуйся.
Ти вже подумав про це?
Нічого не скажу, доки не подзвониш моєму адвокату.
Річ у тім, що...
У твоїх інтересах, щоб його не було.
Та ну?
Знай: я про це доповім. І про те, що ти забрав мій одяг.
- Це твій одяг? - Так, чорт забирай.
Змусив мене одягнути цю гівняну футболку. Віддай одяг.
Не пощастило, Самуелю. Тобі гаплик.
Бо окрім смороду бензину,
тест на кокаїн позитивний.
Мабуть, це через те, що ти сильно терся об те лайно...
Каже, позитивний?
...і кокаїн потрапив на футболку.
Він блефує.
З біса гарний блеф.
Коли скаже це адвокату, а той попросить докази, що тоді?
Троє колег...
Зачекай. Якщо спрацює, він не дзвонитиме адвокату.
Ось що я думаю.
Звісно, кокаїн липне...
Тобі не пощастило. Твої друзі втекли звідти,
а ти якийсь час будеш тут, в очікуванні довгого терміну.
Якщо ми не домовимося.
Якщо допоможеш,
я викину футболку і все таке,
і ти підеш додому до друзів,
і про цю розмову ніхто не дізнається.
Трясця твоїй матері.
Ми не можемо цього зробити, так?
Але якщо хочеш,
я можу подзвонити твоєму адвокатові,
написати звіт...
Тож...
Вирішуєш ти, Самуелю.
Що мені робити?
На наступну вашу роботу принесеш пристрій стеження.
Це легко, Самуелю. Візьмеш маячок, скажеш, де,
коли і як це відбудеться, з ким...
Ми стежитимемо за тобою.
Ніхто не дізнається.
І будеш вільний.
- Привіт. - Привіт.
- Можна мені чорну каву? - Так.
Де тортилья?
Я принесу.
Це моя мама. Вона тебе просканувала.
Ага.
Я помітила.
- Робить так з кожним новачком. - Он як?
Але я вже бачила тебе тут, перед баром.
О, так. У мене є клієнти в доках.
- Я юристка. - О, вправна?
Поки не скаржились.
Ті, хто працює тут роками, — стерв'ятники.
Хочуть лиш заробити на наркоторговцях, тому чим більше проблем, тим краще.
Гадаю, не всі такі.
Як скажеш.
Ти захищала Ель Рубіо, правда?
Ель Рубіо? Так, як держадвокатка.
А, так. Ви не маєте права вибирати.
Клієнтів вам призначають. Добрих чи поганих.
Кожен заслуговує на захист, хіба ні?
Можливо.
Скільки з мене?
- Нічого. Це нашим коштом. - Дякую.
Що? Що сталося?
Не знаю. Знепритомнів на тракторі. Це все, що я знаю.
Лікар каже, ти в поганому стані.
Але, послухай, ти точно одужаєш.
Я хотів тебе спитати, тату.
Те, про що ти знаєш.
Ті гроші, які ти приховав на випадок якоїсь халепи...
- Про що ти в біса говориш? - Залиш це мені.
Ти не сказав, де вони.
Це може погано закінчитися. Не дай Боже, звісно.
Але було б добре, якби твої сини знали, де гроші.
Правда ж?
- Йому кришка. Довго не проживе. - Так, йому кришка. От покидьок.
Звідки ти взнав про гроші? Я й гадки не мав.
Роберто сказав.
- Роберто? - Так.
- Роберто-пекар? - Так.
Сказав йому, що, зважаючи на всіх виродків навколо,
він не довіряє банкам.
Суддя може запросити в банків інфу про твій баланс,
і вони не відмовлять. Може, він їх закопав.
- А якщо він більше не заговорить? - А ти як думаєш?
Шукатимемо, поки не знайдемо шість мільйонів.
У нього десь закопано шість мільйонів євро?
Яка дурна ідея ховати їх. Точно стануть вологими.
Треба йти?
Ще ні. Треба зачекати.
- Що тобі? - Карахільйо.
- Чому ми тут зустрілись? - А що не так?
Даніелю не до душі, як ми тут.
А мені не до душі, як він керує бізнесом, і що?
Тут найкраща карахільйо.
Крім того, та Лисиця нічогенька.
Ясно.
Що з тобою?
Нічого.
Люблю на тебе дивитися.
Якщо хочеш так посміхатися, полікуй зуби.
Бляха.
Запала на мене.
Ці покидьки щось задумали.
- Ти думала про те, що я тобі сказала? - Про що?
Щодо розмови з новою юристкою про тендер.
Вона щойно приїхала. Що вона знає?
Саме так, на неї ще не вплинули.
Звичайні наживаються на людях.
Не можна їм довіряти, коли на кону наш хліб.
Послухай мене.
Якщо Падіни хочуть забрати наш бар,
вони стільки запропонують, що ми нічого не вдіємо.
Кого б не найняли.
Треба йти, вони йдуть.
- Скільки кава? - Один євро.
САМУЕЛЬ МИ ВИХОДИМО
Співчуваю.
Дякую.
Дуже дякую.
Дякую.
- Ніло. Співчуваю твоїй втраті. - Дякую.
- Ходімо зі мною. - Добре.
Слухай.
- Їх випустили. - Чудово.
- Прокурор хоче сім років. - Що? Нічого ж не знайшли.
Я сказав їм не боятися, бо звинувачення точно знімуть.
Можемо розраховувати на них, чи треба шукати інших людей?
Не розраховуй на них. За ними, певно, стежать.
Це може стати в пригоді.
- Це буде сьогодні вночі. - Ти жартуєш.
Розслабся. Усе під контролем.
- Ти впевнений? - Так.
Гаразд. Дякую.
- Бувай. Мені треба йти. - Ага.
- Даніелю. - Мій улюблений хрещеник.
- Мені дуже шкода. - Знаю.
- Який облом. - Це важко.
Хотів сказати, можеш на мене розраховувати.
- Так. У чому саме? - А ти як думаєш, Даніелю?
Якщо можу чимось допомогти, скажи. Гроші мені не завадять.
- Потрібні гроші? - Ні.
- Я тобі дам. Скільки? - Ні, усе не так. Ти знаєш, про що я.
Досить дурниць, зосередься на навчанні, гаразд?
Це не взаємовиключні речі. Допоможи мені.
Я тобі допомагаю. Можеш триматися подалі.
Ага, тобі це дуже допомогло.
- Сьогодні щось буде, так? - Справді? Де ти це чув?
- Я не дурень. - Ні, ти занадто розумний.
Якщо батьки дізнаються... Вони поважні люди.
Не дізнаються, якщо ти не скажеш.
- Ось. Бери. - Ні.
Чотириста євро. Інакше віддам священнику.
Ось так. Бадьоріше.
Іди.
- Так, Наранхо? - У нас є рух.
Вони їдуть на цвинтар.
- Гаразд. А Даніель? - Він досі тут.
Гаразд. Дякую.
Хвилинку.
Ваші телефони.
Нащо?
Щоб твоя надокучлива дівка не дзвонила.
Ну чесне слово. Ви наче новачки якісь. Давайте.
- Чому ми маємо їхати? - Що?
- Чому ми маємо їхати? - Не знаю. Ти мене питаєш?
Ось так завжди, наче ніхто нічого не знає.
Човен має бути тут. Сигнал з телефона обірвався.
Інший працює, так? Цей.
Наш маячок на ньому працює. Вони йдуть у відкрите море.
Так. У нас кілька годин попереду.
Схоже, сьогодні буде екшн.
Від гвардії завжди приховують.
Дивно, що вони ні слова не кажуть про те, що задумали.
Хіба ми не хороші хлопці? Ми не такі, як вони?
Не такі, як вони.
Вони особливі.
Непідкупні.
Клятий УБОЗ.
З великою надією ми прощаємося з нашим братом Амадо.
Його життя серед нас — доказ, що наше життя на цьому світі не вічне.
Доки ми живі, ми, вигнанці, далеко від Господа.
Помолімося в тиші за вічний спочинок нашого брата.
У цей час ми дивимося на Христа...
- Що таке? - Ти знайшов морепродукти?
Хочеш, щоб тебе спіймали і позбавили дострокового?
Що ти можеш знати?
Усі краби-павуки в тебе чи ні?
Це в процесі.
Даніелю, цього разу вечірка має бути ідеальною.
- Багато поставлено на карту, ясно? - Не хвилюйся, вечірка буде чудовою.
- У мене найкращий гурт у Галісії. - Ага.
- ...буде воля... - Бувай.
...як на небі, так і на землі.
Помолімося Всевишньому, щоб прийняв слугу Свого Амадо,
і дав йому місце серед праведних у щасті.
- В ім'я Господа нашого Ісуса Христа. - Амінь.
Нехай благословення Всевишнього, Отця, і Сина, і Святого духа,
зійде на вас і завжди буде з вами.
Дякую, що прийшли.
- Бувай. - Бувайте.
- Привіт, Роберто. - Ніло. Чорт, мені дуже шкода.
- Я дуже любив твого батька. - Він тебе теж любив. І ми любимо.
Слухай. Щодо грошей, які він десь закопав на нашій землі...
- Є ідеї, де їх шукати? - Ні. Десь на його полях.
- Але я нічого не знаю. - Ти не знаєш.
- Бережи себе, гаразд? - Скажи, як щось згадаєш.
- Гаразд. - Бувай.
Дякую, Роберто.
Що сказав? Тато повідомив, де їх сховав?
На одному з полів, але він не знає.
Ти жартуєш. Це щонайменше 70 ділянок.
Старий мерзотник.
Як Наталія взнає із заповіту, про них можна забути.
Кармело залишить гроші собі.
- Не вигадуй, він чесна людина. - Чесна, аякже!
- Боягуз. - Ти терпіти не можеш свого зятя.
Саме так.
- Муніс. - Нехай дзвонить.
Візьми слухавку, сволото.
Сучий син.
Іду за ціллю на північ-північний захід. Чекаю вказівок.
Щойно побачите ціль, починайте операцію. Гаразд?
- Чекати гелікоптер? - Ні. Ми нікого не чекаємо.
Вас зрозумів.
- Усе, мамо, я пішов. - Уже йдеш?
- Ти не повернешся додому? - Знову ти?
Треба попрощатись з людьми, Марко, і...
Не можу, маю зустріч.
З ким зустріч? Замість поминок свого дідуся?
З друзями, які хочуть висловити мені співчуття.
- Ну, бувай. - Не говори зі мною так.
Може, скажеш щось?
- Що? - Чому ти нічого не кажеш?
Відпусти його. Він має рацію. Це нудно.
- Я пішов дивитися футбол. - Кармело.
Мончо, чекай. Слухай.
Що таке, Марко?
- Я їду з вами сьогодні, гаразд? - Ти їдеш?
Даніель казав перетерти з тобою.
- Даніель? Ага. - Можемо його спитати, якщо хочеш.
Ні. Спокуха, не треба.
Запиши цей номер і чекай мого дзвінка.
Чудово, старий.
Може, буде пізно.
Пофіг. Коли завгодно.
Добре.
Гаразд.
Що тут робить лягавий?
Якого біса? Що ти тут робиш?
- Де в біса Даніель? - Що ти тут робиш?
Де Даніель, чорт забирай?
Гей.
Усе гаразд. Іди сюди.
Тепер слухай.
- Що ти тут робиш? - Відміни все сьогодні.
- А що сьогодні? - Не прикидайся дурнем.
Те, що ти задумав.
Що таке?
УБОЗ у тебе на хвості, ось що.
Засада. А ти не відповідаєш на мої дзвінки.
Не кип'ятись. Побачимо, хто кому засаду влаштує.
Це якийсь жарт. Це місце тобі знайоме?
Знайоме? Думаєш, у мене є гідролокатор?
Записали неправильні координати, коли спускали вантаж.
Це клятий Маноло.
Хай би Маноло й пірнав тут.
- Митний патруль. - Чорт.
- Трясця. - Готуйтеся до абордажу.
- Що робимо? - Руки вгору.
Роби, як кажуть. Руки вгору.
Ну що? Їх спіймали?
А ти крутий.
Ти просто геній, знаєш?
- Там порожньо. - Нічого.
Нічого, усе чисто. Ніяких слідів товару.
Що?
Нічого. Нічого не знайшли.
Трясця.
Дякую за ваші зусилля.
Опусти. Треба дістати решту.
Ворушіться, часу небагато.
Добре.
Ніхто нікуди не йде, поки я не скажу.
- Перевірмо човен. - Уже. Нічого.
Перевірте ще раз.
Нарешті, чорт забирай. Я тут усю ніч. Де ви?
Тут, на набережній.
Гаразд. Добре.
Гаразд.
Уперед!
- Швидше, чорт забирай! - Ну ж бо, хлопці!
Ворушіться, чорт забирай! Швидше!
Гей, ти! Якого біса ти тут забув?
- Бери. - Давай.
Ну, покваптеся!
Так?
Усе. Маємо восьминога на вечірку.
Ти перевірив, чи в нього є всі щупальця?
Тут є все. Щупальця, голова — усе.
Дуже добре.
Бувай.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова