Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Aquí estan les postres: formatge de la Serra amb codony.
Bon profit.
Em permet?
Amb permís.
Li ha agradat?
El nostre menú turístic inclou un licor digestiu.
Li ofereixo un porto, un medronho o una bagaceira.
Bé, depèn de si prefereix una beguda més suau o més forta.
Porta-li una bagaceira.
I a mi també, si us plau.
D'acord.
Amb permís.
- Gràcies. - De res.
Gràcies.
MASIA DELS AMETLLERS BLANCS
Bon dia.
Digui.
El jardiner?
Sí. Un moment, he d'avisar a l'Amália.
Amália!
- Amália! - Sí?
Ha arribat el jardiner nou.
Bon dia. Manuel, oi?
Que bé que per fi tinc algú que m'ajudi amb el jardí.
Hola, soc l'Amália. Benvingut.
Suposo que estàs d'acord amb les condicions que vaig enviar-te:
allotjament, quinze dies de prova,
t'encarregaràs del jardí, de l'hort
i d'una mica del manteniment de la casa.
Explica-li tot al Manuel.
Seré a baix, han vingut per allò de les taronges.
- No venien demà? - Han avançat la visita.
T'allotjaràs aquí.
La clau és dins.
Si necessites res:
tovalloles, llençols
el que sigui, avisa'm.
Normalment estic dins de casa.
Sí, deixa-ho allà.
Allà al fons tenim l'hort.
Tenim varietats d'arbres fruiters.
Aquí a baix hi ha els olivers.
I aquí les vinyes.
Això és el magatzem.
Tens tot el material necessari:
eines, roba...
Aquí tens els horaris de reg.
Per... regar.
I de les intervencions principals.
Només cal seguir l'esquema.
Aquí ho tens tot.
Entesos?
Si vols, pots fer un tomb pel jardí,
per anar habituant-te.
Comences demà.
Fins després.
Gràcies.
- Bon dia. - Hola, bon dia.
- Bon dia. - Bon dia.
Una copa de vi...
Ara mateix.
No ets del poble.
D'aquí.
El nou jardiner.
La masia de l'Amália.
Em dic Manuel.
Camilo. Encantat de conèixer-te i benvingut.
Gràcies.
És una masia molt maca, la de l'Amália.
Sí, és molt maca.
Era de la seva àvia.
L'Amália va aparèixer aquí un dia,
molt jove, sola.
Venia de la capital.
Una dona formada, culta.
La seva àvia era molt gran
i l'Amália es va fer càrrec de tot.
A Lisboa, per Europa, no se sap...
Entra.
Porto el romaní.
Deixa'l allà. Gràcies, Manuel.
Estic preparant cafè.
Manuel, abans vivies a Espanya?
Jo vaig anar-hi una vegada. M'agradaria tornar i conèixer-la més.
De què hi treballaves?
Tens família a Espanya?
I per què vas venir aquí?
I Espanya no?
Rita, deixa en pau en Manuel.
On has posat la mel?
A on sempre.
Avui no surts?
No, avui treballo a casa.
Aquí tens.
Gràcies.
L'Amália està bé?
Està perfecta.
No t'amoïnis.
Ahir li vas aparcar el cotxe?
El mes passat el vam haver de portar al mecànic.
Ara només té una ratllada.
Una... què?
Res important.
Prova això.
Boníssim.
Faig tard.
Vaig bé?
- Molt bé. - Sí?
- Avui tinc un concert. - Un concert?
Canto en un grup.
No, ha marxat aviat. No sé quan tornarà.
- Bon cap de setmana. - Adeu.
En aquella època, la masia era enorme.
Tenia grans camps d'ametllers,
que arribaven fins al nord del poble.
Eren ametllers blancs.
Quan florien, eren un espectacle.
No hi havia res semblant.
Fins que un dia, una plaga horrible
va matar els ametllers.
Volien salvar-los. No van tenir sort.
Van haver de tallar-los tots.
Aquell any, va morir l'àvia de l'Amália.
Poc després,
va vendre part del terreny dels ametllers
per salvar la masia que quedava.
Tal qual.
En vols un?
- Són dels bons. - No, gràcies.
Adeu, Manuel.
Que vagi bé.
Ho dius de debò?
De moment, només és una idea.
No és tan estrany que vulgui tornar.
El meu germà viu allà, hi tinc família.
El país és un caos.
I Portugal no?
Hi ha conflictes a tot el món.
Però, tot i això...
- Són les teves arrels. - Sí.
I les nostres.
Angola ha canviat molt als darrers anys.
Està irreconeixible.
On viu el teu germà?
Al nord, no gaire lluny de Luanda.
Fa dos anys va venir a visitar-me a Portugal.
No li va agradar gaire.
De vegades em pregunto què hauria passat
si ens haguéssim quedat un any més.
Encara penses en aquella època?
De vegades.
De tant en tant,
em venen imatges al cap.
Hi tornaries?
Per a què?
Allà ja no ens queda res.
He vist quelcom.
Una ombra.
No hi ha ningú.
No tanquis.
Avui fa una nit agradable.
Totes les cases grans sempre tenen un fantasma.
- Però condueixo jo. - Tu t'has vist? Condueix en Manuel.
Anem?
Gira aquí a l'esquerre.
Para, para.
És la Isabel.
Para aquí.
Rodrigo!
- Manuel, has vist en Rodrigo? - No.
Fa molt que no el veig. Has mirat on està la llenya?
Sí, i no hi és.
Sempre igual. Aquest nen em torna boja.
Mira allà, sota el taronger.
Rodrigo.
No m'has sentit?
Vinga, fill meu, aixeca't.
Ves amb compte.
- Me'l puc endur? - I tant!
Però te l'has de llegir tot.
- T'agrada? És interessant? - Sí.
- Vinga, digues adeu. - Adeu.
- Fins després. - Adeu, Manuel.
Manuel!
Avui faré bacallà.
Bacallà?
M'apunto!
Rodrigo!
Vinga, a dinar.
La mama té un xicot nou.
Toca una guitarra
que no és una guitarra, perquè només té quatre cordes.
- I m'ensenyarà. - Calla i menja.
A veure,
ens ha sorgit un concert demà, a Coïmbra.
Una substitució d'última hora.
Jo he de gestionar un tema de feina a Lisboa.
Marxaré aviat.
Un, dos, tres, quatre,
cinc, sis, set...
No, ara compto jo.
Vuit, nou, deu,
onze, dotze, tretze, catorze.
- Quants n'hem fet? - Noranta.
Molt bé, noranta.
Ets el millor ajudant que he tingut.
Mira, es veu la casa des d'aquí.
Sí, tens raó.
És el teu lloc secret?
Sí, un d'ells.
I tu? Tens un lloc secret?
Sí, però no puc dir-te’l perquè és secret.
Ah, és clar.
- Però me'l pots ensenyar. - Ja veurem.
Ara comptem cap allà?
- Fins on? - Fins a l'altra roca.
Vinga, d'acord.
Un, dos, tres...
Però on vas?
Rodrigo, surt d'aquí, que no és per a tu.
Vinga, marxa d'aquí.
Una pregunta, Rita.
La partida d'aquesta nit...
No sé...
No et preocupis, Manuel.
No juguen gaire bé.
I no aposten gaires diners.
- Puc fer-te una pregunta? - Digues-me.
Vine aquí, ajuda'm a plegar això.
Què et sembla?
- La clara. - Sí, opino el mateix. La clara.
Ja saps què t'hi jugaràs?
Sempre aposten?
Sempre.
És el gran moment de la nit.
No ho sé.
És la millor part, no et pots perdre aquesta oportunitat.
Rodrigo José!
Rodrigo José! Surt d'aquí, vinga.
Sembla que hagin passat tres ratetes.
Ets una rateta?
No.
Doncs ho sembla. Qui ho netejarà?
Tu.
Ja, com sempre...
Com sempre...
Pujo.
Amor meu, crec que és una fanfarronada,
però,
amb les cartes que tinc,
no em puc arriscar.
Em sap greu dir-te que mai ho sabràs.
Gaustín, has anat a Angola aquest any?
Hi vaig d'aquí res.
Estic treballant en una nova recopilació
de narracions orals.
Explica'ns una història breu.
De cop i volta,
un dia, un núvol allibera un bon xàfec sobre teu.
Comences a córrer per refugiar-te.
Corres i corres
en la mateixa direcció i velocitat que el núvol.
Per tant, sempre estàs a sota del núvol.
Però no te n'adones
fins que, amb els pulmons a punt d'esclatar, pares
i el núvol segueix el seu camí,
deixant-te enrere.
Que maca.
És d'una amiga escriptora.
El seu pare li explicava.
En Gaustín
es dedica a comprar i vendre històries.
Va pels poblets d'Angola
escoltant les històries de la gent.
Un productor de memòries.
Més o menys.
Estimats amics,
ha arribat el moment de les apostes de veritat.
En tenir un nou membre a la nostra reunió,
recordaré les regles del joc.
Cada jugador demana quelcom a un altre jugador de la taula.
Pot ser qualsevol cosa, menys diners.
L'única condició és que els altres, els que no estan involucrats, acceptin.
Qui guanyi la ronda, se li cedeix l'aposta.
I, evidentment, tot el que passi aquí,
es quedarà en aquesta sala.
Gaustín?
En Bernardo
em prestarà la seva casa de Lisboa durant una setmana.
L'utilitzaré com si fos meva i hi convidaré gent.
Quan acabi la setmana,
la hi tornaré en perfectes condicions.
Acceptada.
Bernardo?
Li demano a la Constança
que allotgi al seu hotel
algunes persones durant uns dies el mes vinent.
Sense explicacions.
Si guanyo jo,
tant l'Amália com en Bernardo
retiraran el suport al meu marit com a candidat a alcalde.
- No vols que resulti electe? - No.
Últimament, tens unes idees molt reaccionàries.
No entenc aquest canvi i no m'agrada gens.
Molt bé.
En Manuel serà l'últim a dir la seva aposta,
així que em toca a mi.
La meva aposta és molt simple.
M'agradaria conèixer la història de veritat d'en Manuel.
Conèixer el seu passat abans d'arribar aquí.
Et toca.
No ho sé...
Segur que vols alguna cosa.
M'agradaria tornar a plantar ametllers a la masia.
Bé, les apostes estan fetes.
Dues.
Una.
Dues.
Una.
Tres.
Campiona!
Ets invencible.
Avui la sort et somriu.
Ens somriu.
Pel futur d'aquest lloc tan curiós en el qual vivim.
Brindo per això.
Per aquí.
Vaig viure uns anys a Madrid,
en una època interessant pels negocis,
però després vam decidir obrir una oficina a Portugal
i vaig tornar a casa.
El meu soci es va quedar amb aquella oficina.
Ara treballem amb clients dels dos països.
L'Amália diu que és una de les millors firmes.
L'Amália
és molt simpàtica.
- Segui. - Gràcies.
Hem recopilat la documentació, està tot correcte.
Només cal que signi aquesta autorització. Aquí.
D'acord.
Ja tenim la nota del registre del seu pis.
Si vol,
el meu soci pot dir-li algunes immobiliàries
amb les quals treballem.
Només queda resoldre el tema del llogater.
Fins quan es quedarà?
Quin llogater?
Bé,
segons aquesta informació,
el subministrament d'aigua, llum i gas està donat d'alta
i s'està pagant.
És impossible.
Vaig donar-me de baixa de tot. El pis està buit.
Un segon.
Hola, Enrique, soc jo.
Com estàs? Per aquí tot bé.
Necessito un favor.
Pots buscar-me una cosa ràpidament?
Les dades del llogater del pis del senyor Fernando Quirós.
Sí, m'espero.
Sí.
És un segon.
Sí, digues-me.
Sí.
És veritat.
Gràcies, Enrique. Una abraçada. Adeu.
Estan a nom de la Milena Marinovic. Li sona?
Ets una bona persona.
Soc una bona persona?
Quants cops t'ho he dit?
M'he matriculat a l'escola d'infermeria
i, durant el curs, no puc sortir d'Espanya.
No puc. Si no, tot se'n va a la merda.
Vinga, si us plau!
No hi ha manera de posar-se d'acord amb tu.
En absolutament res!
Sempre que ens posem d'acord, tu...
No ho sé...
No ho entenc, la veritat.
No siguis així.
Que no siguis així!
No em diguis això.
Quan t'envio diners, sí que et sembla bé.
Jo...
Sincerament, no sé què dir-te.
La Marija no fa res, pot estar amb ella.
Sí?
Rita? Hola, soc en Manuel.
Ah, Manuel! Quina sorpresa!
Com estàs?
Bé, tot bé.
I vosaltres? I la casa?
Tot continua igual.
Volia parlar amb l'Amália, però no l'agafa.
L'Amália és fora, està de viatge.
Ja la coneixes, es va deixar el telèfon.
Encara que se l'hagués endut, sempre el té apagat.
Sempre igual, no?
Sí.
No sé quan tornarà, però li diré que has trucat.
No t'amoïnis, no era important.
D'acord.
Rodrigo, vinga, acaba ja.
No et molesto més. Fes-li un petó al teu fill.
És clar. T'envio un petó per tu.
A veure si acaba els deures.
Adeu, Manuel.
Petons.
Adeu.
Rita...
Em donaràs un ensurt de mort.
Manuel!
Com estàs?
- Tot bé. I tu? - També. Tot bé.
- I en Rodrigo? - A l'escola.
Tornarà més tard.
- M'alegro de veure't. - I jo a tu.
L'Amália està a baix.
Faré sopa de mongetes. Et sembla bé?
Em sembla espectacular.