Gonzalo har profilen til en pervers narsissist.
Kan han ta jentene hvis jeg fremstår som gal?
Hallo, Roberto.
-Eller Edu. Eller hva du heter. -Kjenner vi hverandre?
Dette stedet kan umulig ha bevilling. Den minste gnist, så står det i lys lue.
Å bestikke en rådhusansatt kan ikke være billig.
Pengene er en varm potet. De blir hvitvasket på et vis.
Faktura 23. oktober. Innleggelsesdagen min.
-30 000 euro. -30 000?
-Mamma! -Hva gauler du for?
Hvor er han?
-Din venn? -Han er ikke det!
Hei! Kom hit, vær så snill!
-Róber. -Gonzalo.
"Det perfekte alibi."
"Eduardo Silva."
Hvordan var den?
Underholdende, forglemmelig.
Skjønner.
Du er ikke snakkesalig.
-Du valgte ikke et godt tidspunkt. -Nei.
Har du tapt millioner på aksjemarkedet?
Slapp av. Det er tydelig at du er stinn av gryn.
Gryn.
Hva er penger godt for når du blir uthengt og får ryktet ødelagt?
Oi.
Ingen pratmaker, men intens når du åpner munnen.
Hva har du gjort?
Kona sverter meg.
La meg gjette. Hun anmeldte deg, du la ikke hånd på henne.
-Aldri. -Faen.
Tvert imot.
Kona mi…
Hun er labil.
Hele livet har jeg hjulpet henne… Dette er takken.
Skjønner.
Typisk hysterisk kvinnemenneske, altså.
Nå påstår hun at det ikke var henne. Kjerring.
Var jeg deg, ville jeg ha skilt meg på flekken.
Og miste alt? Jeg mister døtrene mine.
Og huset, og pengene. Livsverket mitt går til spille.
Og mitt gode rykte!
Var jeg deg, ville jeg vurdert det. Hva om hun anmelder deg igjen?
Tenk på saken.
Du har et stort problem. Jeg føler meg heldig i forhold.
Jeg hadde hell i kjærlighet.
-Så flaks. -Ja. Vi skal bli foreldre.
Vi er lykkelige. Tidspunktet var ikke det beste, men…
Elendig tidspunkt. Men, men.
-Virkelig? -Ja.
I fjor kjøpte jeg en strandbar. Utrolig sted. Den gikk strykende.
Alltid stappa, torsdag til lørdag, åpent til 06.
Ut av det blå ringte rådhuset meg og inndro bevillingen.
-Baren overholdt ikke… -Jeg er arkitekt, og er kjent med det.
Vel, sparepengene mine…
Borte. Helt uten videre.
Du.
Jeg kjenner noen på rådhuset. De kan hjelpe deg med bevilling.
Sånn uten videre?
-Ingen gjør noe uten videre. -Men jeg er jo raka fant.
Jeg har ikke noe å gi.
Jeg vet om noe.
For familien.
Sånn. Man ser ham helt klart.
-Ser du ikke? -Jo da.
Ja, Ángela. Jeg skal vise den til dommeren.
Men dette er ikke konkrete bevis.
-Ikke? -For lang avstand.
For langt. Róber går med lue. Det kunne vært meg.
Det kunne ikke vært deg, Ander. Men… La oss fokusere.
Ok?
Opptaket er fra 14. september, to dager etter anmeldelsen.
En måned senere innlegges Ángela, og Robertos bar åpner etter flere måneder.
En bar uten isolert tak og nødskilting,
og uten grunnleggende brannsikring.
Den ville aldri bestått en inspeksjon.
Hvem har en venn på rådhuset som signerte lisensen?
Gonzalo?
-Soul Landscapes. -Et hagefirma.
Gonzalo ansatte dem til totalrenovering av hagen.
Og hvem eier firmaet?
Den rådhusansattes ektemann.
Sier du at arbeidet aldri ble gjort?
Det jeg sier, er at Gonzalo hjalp Roberto med bevilling,
og fikk hjelp med å ødelegge livet mitt.
-Herregud. -Ja.
-Hva med bevillingen? Har du sett den? -Jeg er på saken.
Jeg må sove.
-God kveld. -God kveld.
-Kan jeg få snakke med sjefen? -Bakrommet.
Kan du be ham komme ut? Det er viktig.
Róber!
-Róber! -Kommer!
Hva skjer?
God kveld.
En nabo klaget på bråket.
-Rart. Vi er midt i ingenmannsland. -God hørsel, da.
Kom igjen.
Bevillingen.
-Hva har den med saken å gjøre? -Ingenting. Jeg vil bare se den.
Skjønner.
Bli med meg.
Ángela.
Ja?
-Jeg har den. -Hva da?
Lisensen. Iñaki sendte meg den.
Signert av Gorka. En vakker signatur.
Har vi ham?
Ser sånn ut.
-Jeg vinner? -Jeg er ikke i tvil.
-Iñaki er grei, hva? -Ja, han er herlig.
Skolechatten er så irriterende.
Nettmøte. Du kan jo være med?
Tror du?
Snart får du omsorg og slipper aldri unna.
Iñaki er grei, sa jeg.
Ses etterpå.
Maribel, det er meg.
-God morgen. -Dagligvarene dine.
Så fint.
Si fra om jeg har glemt noe, så drar jeg tilbake.
-Du ser glad ut. -Ja.
Omsorgshøringen er i morgen.
-Det ante jeg ikke. -Jo. Klokka 12.
Best å ikke si det til mamma.
Jeg vil vitne.
Nei. Ikke i din situasjon.
Må jeg tilbake, så må jeg tilbake. Men jeg vil fortelle hva jeg så.
Hva mener du?
Nei. Bare nei.
Jeg vil.
For din skyld.
Og for min egen.
Vi har vektige bevis mot Gonzalo, og jeg trenger deg hos mamma.
Dere snakker om djevelen.
Sov du ikke?
Han var her forleden. Kjekk og grei.
Så Gonzalo var innom her?
Ja.
-Virkelig? -Ja.
-Hva ville han? -Jeg vet ikke.
Han tok noen nøkler og gikk til skuret. Vet ikke mer.
-Kanskje han tok noe. -Når var han her?
Når?
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Dere forvirrer meg. For en stund siden. To måneder? Vet ikke.
Slapp av, mamma. Er du sikker på dette?
Ja… Jeg tror det.
Han har lagt seg.
Du tenker på det ennå?
Gonzalo ville aldri hjem til mamma.
Aldri.
Hva gjorde han der? Jeg fatter det ikke. Det er ikke tilfeldig.
-Nei, neppe. -Ja.
Men høringen er i morgen.
Ta en dusj. Jeg lager middag.
Gonzalo ydmyket og fornærmet meg jevnlig.
Hva sa han?
At jeg var dum og håpløs. Stort sett.
Men han kalte meg så mangt.
I hans øyne gjorde jeg aldri noe riktig.
Det var umulig å lykkes.
Og når han ble sint, vel…
Han kjeftet og fornærmet meg og…
Og så slo han meg.
Slo han deg?
Hvor slo han deg?
Han dyttet meg.
Slo meg i magen.
Og han kvalte meg til jeg ikke fikk puste.
Har du bevis for noen av disse grove påstandene mot min klient?
Jeg har vel ikke det.
Takk, Mrs. Recarte.
Jeg var dypt forelsket i kona mi.
Vi møttes på college.
Og hun var en smart jente. Svært intelligent.
Vakker.
Og jeg følte meg heldig da hun valgte meg.
Men gradvis skjønte jeg at bak den perfekte fasaden
skjulte det seg en dypt usikker og emosjonelt ustabil person.
Jeg tenkte det var et engangstilfelle da hun ville slutte med studiene.
Og jeg viet meg til å prøve å hjelpe henne,
overbevise henne om ikke å gi opp.
Det var veldig krevende.
Og hva skjedde så?
Usikkerheten tok vel overhånd.
Hun var liksom aldri der hun burde være.
Hun var redd for alt.
Hun trengte meg til absolutt alt.
Hun ville kun omgås med meg eller sin mor.
Eller lese.
Og da deres døtre ble født?
Vel, det…
Det var verst.
Hun innrømmet at…
At hun angret.
Angret på at de ble født.
Armene hennes var dekket av blåmerker.
Dekket av blåmerker.
Moren var syk, så Ángela kom for å hjelpe med å bade henne.
Da hun brettet opp ermene for ikke å bli våt…
Hvis det du sier er sant, hvordan vet du at min klient lagde blåmerkene?
Jeg ble selv misbrukt i fem år.
Av min eksmann.
Jeg vet hvordan det er å leve i noens skygge. Ángela var redd.
Tenk, hun var hos sin mor, og…
Og Gonzalo ringte henne.
Han ringte, og hun skalv og stivnet til.
-Hun kom med utflukter… -Mener du at hun løy?
Hun løy ikke.
Hun løy ikke. Hun…
Hun var…
Livredd.
Og hun…
Hun løy aldri. Hun…
Hun… Han ville ikke at hun skulle treffe moren sin.
-Det var derfor hun… -Det var derfor Ángela løy.
Og nettopp derfor må vi avklare hvem som anmeldte.
Utvilsomt på uriktig grunnlag.
Takk.
Rettsmøtet heves.
Vi fortsetter høringen i morgen klokken 10.
Hva foregår i det lille hodet ditt? Hva?
-Gonzalo. -Skjønner du ikke?
Du får ikke i pose og sekk.
Sa ikke moren din det?
Jeg burde si det til moren din. Hun er som deg.
Jeg får ikke puste.
-Blir du kvalt? -Ja.
Hvis det skjer igjen, hva gjør vi? Vel?
Hvis det skjer igjen, hva gjør vi? Si det.
-Ikke… -Si det.
Ángela, er du klar?
Ja.
Høringen gjenopptas.
Ok.
En anmeldelse ble levert 12. september, en anmeldelse for mishandling?
Ja, dommer.
Men som du ser, avviste Ángela anklagene.
Vi tror det ble gjort for å skade
av de samme som angrep klienten min noen dager senere i Barrika.
Hevn for arbeidet hans.
Hva motpartens psykologiske vurderinger angår,
erkjenner vi at Ángela har levd i en vedvarende traumatisk situasjon.
Men la oss huske at Ángela tilbrakte halve livet sammen med moren.
En person med en diagnostisert sinnssykdom, som for øvrig er arvelig.
Protest.
Leger har avkreftet enhver psykotisk lidelse hos min klient.
Men det fins bevis på at Ángela satte sine døtres liv i fare
ved minst to anledninger.
Hva gjorde du?
-Unnskyld! -Har du gått fra vettet?
Vi skal fastslå hvorvidt bevis foreligger.
Saksøkers advokat har ordet. Fortsett.
Gaslighting.
"Psykisk mishandling
som får offeret til å betvile sin egen virkelighetsoppfatning."
Det er akkurat det Gonzalo Ochoa
har prøvd å utsette Ángela Recarte for i dette tilfellet.
Jeg vil fremlegge bevis for retten som viser hvordan Gonzalo
pønsket ut en utførlig plan for å få alle til å tro at min klient var psykisk syk.
Før jeg fortsetter, må jeg presentere en viktig del av denne planen.
Det dreier seg om Roberto Irigoyen.
Eier av baren Red Fish i Meñakoz.
-Hvorfor stevnet du ham ikke? -Vi hadde ikke bevis før i dag.
Fortsett.
Gonzalo hyrte Roberto Irigoyen.
Han skulle utgi seg for å være en av Ángelas skolekamerater, Eduardo Silva.
Ángela husket ham ikke, fordi denne personen aldri fantes.
Men på grunn av all informasjonen Gonzalo hadde gitt ham, trodde Ángela ham.
Etter å ha vunnet hennes tillit, innrømmet Eduardo Silva at alt løgn.
De møttes ikke ved en tilfeldighet.
Og mannen hadde ikke hyrt ham til å drepe henne.
Ángela trodde naturligvis at hun var i fare.
Hun rømte, og konfronterte ham siden.
Så kom politiet, Ángela ble arrestert,
og Eduardo Silva forsvant sporløst.
Eduardo Silva er en forfatter hvis roman beskriver alt Ángela gjennomgikk.
Gonzalo ville vi skulle tro at Ángela hadde lest for mange bøker.
-At det rablet for henne, som Don Quijote. -Protest.
Kom vi hit for å høre på oppspinn?
Advokat, jeg avgjør hva som er eller ikke er oppspinn.
Ok. Kan du bevise det du sier?
Selvsagt. Forsvaret baserer seg ikke på tilfeldigheter, men på bevis.
Vi kan bevise at Gonzalo møtte Irigoyen to dager etter mishandlingsanmeldelsen.
Irigoyen fikk bevilling til å gjenåpne baren sin, Red Fish,
dagen etter at Ángela ble innlagt på klinikken.
Gonzalo betalte i rykk og napp for arbeid som aldri ble utført,
til et selskap ved navn Soul Landscapes
med direkte kobling til byutviklingssjefen som utstedte lisensen til Red Fish.
Dette er bevis fire, fem og seks.
Ærede dommer, Soul Landscapes startet arbeidet på min klients hage i går.
Slapp av.
Vi anker.
Faen.
-Nei. Vi har fortsatt straffesaken. -Ja.
-Vi tiltaler Roberto og den ansatte. -Selvsagt.
Jeg gransker alle. Minst en av dem vil snakke.
Hvor lang tid tar det?
Når får jeg se jentene mine? Jeg må…
-Ángela. -Du er syk.
-Du er syk! -Ángela.
Ángela, kjære, det er tydelig at du ikke er frisk.
Men med hjelp og tid vil du komme deg.
Jentene skal ikke oppdras av et udyr som deg.
Alltid krenkelser. Før du erkjenner at du er syk som din mor, vil ingen…
-Før henne vekk. -Ángela, vær så snill.
Beklager, mine herrer.
-Sånt må ikke skje. -Jeg vet. Unnskyld.
Jeg forstår. Jeg kunne kverket ham. Det siste vi trenger, er et søksmål.
Jeg vil alltid tape mot Gonzalo.
Jeg må være alene. Beklager.
Jeg ringer deg.
Sentre til meg!
Hvordan går det?
Jeg gir ikke opp.
Ikke jeg heller.
Hva vet du ikke?
-Det er vrient. -Nei da, vennen.
Dette er ting vi gjør på dagtid.
-God morgen. -God morgen.
-Jeg lagde frokost. -Takk.
For eksempel å pusse tennene, dusje, middag, og du må velge rekkefølge.
Er frokost eller middag først?
-Frokost. -Flott. Koble prikkene.
Ser du? Flott. Det er som en dagbok.
Hva er en dagbok?
En sånn din kusine Ane har. En notatbok der hun skriver tanker og hemmeligheter.
På din alder skrev jeg dagbok.
-Virkelig? Det høres ikke ut som deg. -Ikke?
Jeg var svært så ivrig. Jeg skrev iherdig til jeg var 20.
Jeg har dem fortsatt hos mamma. Så flaut om jentene finner…
Hva er det?
Roberto visste ting om meg ingen andre vet.
Jeg vet hva Gonzalo hentet hos mamma.
-Hei, kjære. -Hallo.
-Jeg trenger nøkler. -Til skuret?
-Er alt i orden? -Ja.
Fy flate.
Han pugget hver og en av dem.
Fra 1998 til 2001.
-Hele videregående? -Ja.
De eneste mamma ikke hadde. Er de ikke der, har Roberto dem.
-Eller kastet dem. Det ville jeg gjort. -Ja. Men det spiller ingen rolle.
For det vet ikke Gonzalo.
Jeg skjønner ikke, Ángela.
Hva har vi lært av alt dette?
Uviktig om noe er sant, bare det virker sant.
Og hva virker sant her? At Roberto fortsatt har dagbøkene mine.
Jeg har en plan.
Men jeg trenger deg.
Hallo, mamma.
Det har du alt sagt, mamma.
To timers forsinkelse er ingenting, mamma.
Det viktige er at de har det bra, og…
Jeg må legge på. Ja, jeg ringer deg senere.
Ja, senere.
-Hallo. -Hallo.
-Kjenner ikke jeg deg? -Glitter, og min venns franske manikyr.
Hva gjør du her?
Det gjelder typen din.
Róber? Hvorfor?
Han kan si det selv.
-Róber. -Ja?
Kom.
Hva skjer?
Kan du gi oss et øyeblikk, kjære?
Hvem er hun?
Jeg sier det etterpå.
Vi drar til sykehuset om to minutter.
Hva gjør du her?
Jeg må be om en tjeneste. Vel, to.
-Det skylder du meg. -Jeg skylder deg ikke en dritt.
-Jeg kan anmelde deg. -Jaha? Og hvorfor?
Baren din oppfyller ikke brannforskriftene, for eksempel.
-Jeg har bevilling. -Fattig trøst hvis jeg anmelder.
Tror du Gonzalo vil beskytte deg for alltid?
Han har ikke mer bruk for deg nå.
Fortell.
Du må ta en telefon og låne meg baren i noen timer.
Og passordet ditt.
Hvordan vet jeg det vil du ikke anmelde meg uansett?
-Du vet at jeg ikke gjør det. -Ok. Men det må ikke peke tilbake på meg.
Begoña, vær så snill! TV-en er for høyt på. Kan du skru ned?
-Jeg ordner det. -Takk.
Trå varsomt. Det kan være en felle.
Ok.
-Hva skjer nå? -Det er min datters fødsel.
Og? Alt i orden?
Ja. Ángela kom innom rett før vi skulle til sykehuset.
Hun vet du ga meg dagbøkene.
Hvordan? Men du brant dem vel?
-Ja, men skannet noen sider for å pugge. -Ingen kopier, sa jeg.
-Slett alt. -Jeg kan ikke.
Kopiene er på barens pc, og alarmen gikk nettopp.
Hvorfor er ikke du der?
Jeg sa jo at kona mi føder.
Ikke mitt problem. Gå og slett alt. Nå.
Vær glad jeg sa fra, du.
Nei, fae…
Jævel.
-Hva gjør du med den? -Forsvarer meg.
-Fra hva? -Fra deg.
Ikke vær dum. Gi den.
Jeg vet du tok dagbøkene mine. Og jeg har bevis.
Du skal i fengsel.
Jeg driter i dagbøkene. Hvem vil tro deg?
Det verste er at jentene må besøke deg på galehuset. Som med deg og moren din.
Du vet at jeg kan knuse deg nå, og slippe unna med det?
Ingen vil tro deg.
Du er ikke bare en overgriper, ditt svin. Du er også en dårlig far.
Jentene elsker meg.
De tilber meg.
Kjerring.
Du er så klumsete.
Du gjør alt feil.
Ja, hva er adressen?
-Red Fish, ved stranden. -De er på vei.
Gonzalo.
Du har glemt noe.
Jaha?
Hva da?
Det var skolemøte i dag.
Du er gal. Det du sier, gir ingen mening.
Å nei? Jeg glemte det ikke.
Du er med.
Si hei.
Ángela?
Stå i ro.
Ikke rør deg.
Ángela. Går det bra?
Si noe, er du snill.
Ángela, ikke vær redd. Det er over.
Ikke vær redd. Jeg er her.
Hjelp!
Du klarer deg, Ángela.
Vent og se. Ikke vær redd. Jeg er hos deg.
Inn i bilen.
-Jeg kan vel bli her? -Ja.
-Unnskyld meg. -Ja.
Hvem sendte dem?
Skal vi se.
"Kjære Ángela, vi er så lei oss for det som skjedde."
"God bedring, og regn med oss."
"Laura og Fernando."
Kast dem ut.
Nei, hvorfor det? De er så vakre.
Behold dem, da.
Virkelig?
Tusen takk.
-Unnskyld. -Hei.
Dæven.
Jeg burde blitt med deg til Red Fish. Beklager.
Akkurat.
Ángela.
Jeg vet du ikke tror meg, men…
Jeg ønsket aldri å skade deg. Noensinne.
Det var en stressende tid, og jeg hadde ikke noe valg.
Skulle ønske jeg kunne gjøre alt ugjort.
Det kan du ikke.
Jeg vet det.
Fiks baren.
Den er farlig. Folk kan dø.
Klesskift, rent sengetøy og…
-Sko i størrelse 43. -Jeg sa 44.
Det var alt. Telefonen din, takk. Ringen og klokka.
Og vennligst signer her.
Du ser hvor glad Panchito er hos deg.
-Ja. -Er han ikke?
Han elsker å bli klappet.
Se, så glad han er. Han er så kosete.
Veldig bra, Maya.
-Husker du hvor redd du var? -Ja.
Og nå er du ikke det?
-Nei. -Nei, det stemmer.
For Panchito er så god.
Veldig flink. Ja. Veldig flink.
Mamma.
-Se! Se hvem som er her. -Mamma!
-Å! -Mamma!
-Mamma. -Mamma.
Kjære deg.
En til deg.
Og denne er til deg. Bra.
Jeg vil også ha en.
-Forsiktig, den er skjør. -Ok.
Hvordan går det?
Veldig bra.
Jøss, så sterk du er.
Kom igjen! Veldig flink!
-Ja! -Bra!
-Ja! -Igjen!
-Sykler! -Vi henter syklene.
-Topp. Kom igjen! -Ja!
-Har du den? -Ja.
Kom igjen.
Kom igjen!
-Kom igjen! -Veldig flink!
Vær så god.
Slå deg løs.
Ja!
Ja.
Og gjør sånn.
Klar.
Funnet deg til rette?
Hva gjør du?
Jeg jobber med anbudsprosjektet.
Jeg tror jeg har en sjanse. Lovende.
Jeg liker å se deg sånn.
Er du klar?
Sikker på at du vil?
Ja.
Vet du hvor mange som drar dit hver kveld? Ungdommer.
De risikerer livet.
Ja. Men alt er bra. Du har omsorgsrett.
Jeg er uansett nødt.
-Hei, Maya! Gi meg ballen. -Mamma.
Snart tilbake.
-Ses senere. -Ha det.
-Hallo? -Hei, Roberto.
Hva vil du?
Har du fikset brannsikkerheten, slik jeg ba om?"
Ja, for en tid siden.
Du slutter ikke å lyve.
Jeg lyver ikke, Ángela. Hva mener du? Ángela, hvor er du?
Ángela!
Jeg sjekker sikringsskapet.
-Ring 112. -Greit.
Kom igjen.
Vi klarte det.
Tekst: Nicolai Herzog