АНТВЕРПЕН ОРИГІНАЛ МК «ПУСАКА» — ПРЕЗИДЕНТ — СВІТ
Зізнаюся, я ніколи не думав, що все вийде.
Але ти це зробив.
Один мільйон, як домовлялися.
Наш австралійський друг був дуже задоволений пробними таблетками.
До речі, ми теж.
Тому ми хочемо домовитися про раз на місяць.
Щомісяця?
Це проблема?
Ні…
Тоді побачимося за чотири тижні.
Я очікую, що все буде так само легко, як цього разу.
Не витрачай усе одразу, Боумане.
Це вже я сам вирішу.
Бувай.
Пива для всіх.
Пиво! Пиво! Пиво!
І я тебе.
Ні. Ні, не треба.
Ні, ні.
Якщо сумка впаде, я зламаю тобі ноги.
Глянь на це.
Друг забув вставити батарейки.
Ні.
Я знаю, що ви зробили.
Розумно було замінити чани й ПМК.
Але не досить розумно.
Мурашина кислота. Ти це знаєш, з лабораторії?
Ти обрав не ту сторону, хлопче.
Ні. Ні, ні.
Не перебільшуй. Це просто вода.
Скажи Феррі,
що Арі не любить, коли його зраджують.
У вас є 24 години, щоб повернути йому мільйон.
Або наступного разу сидітимете тут обоє і питимете справжню мурашину кислоту.
Ясно?
ФЕРРІ: СЕРІАЛ
АВТОМИЙКА
Друже, дика ніч?
Господи, що з тобою сталося?
Прокляття, заходь.
-Я його знищу, чорт забирай. -Феррі. Заспокойся.
Яке там заспокойся? Не бачиш, що він зробив?
Звісно, але треба зберігати спокій. У Така ціла армія.
Думаєш, я не можу зібрати цілу армію?
Ага, кого? Тих недоумкуватих поляків? П'яницю Джона? У нас лише 24 години.
Доведеться платити.
Я нічого не платитиму. Якщо заплатимо, нас ніхто не сприйме всерйоз.
А якщо ми вмремо? Наскільки серйозно нас сприймуть?
Це правда. Якщо зробимо щось не так… Вони знають, де живе Ларс, де живемо ми.
Так, і Даан.
Бляха.
-Ну? -То що?
Якщо ми заплатимо, вони знатимуть. У нас будуть проблеми з «Пусакою».
Треба подзвонити Міку. Трясця.
Гей.
У нас проблема, Арі.
Боуман — друг клубу.
А друзів чіпати не можна.
Феррі Боуман — шахрай.
Він усе вкрав, а ти на це повівся.
Радій, що я поважаю Міка,
інакше я б тебе знищив.
І кому б ти подзвонив?
Міку, якщо Арі каже правду…
Пусті балачки. Якщо він мене звинувачує, хай надасть докази.
Докази? Навіть сліпий бачить, що це був ти.
Ти нічого не мав, а після нападу зробив мільйон таблеток.
Пішов ти, чуваче.
Поліція знайшла 1000 літрів ПМК у поляків, з якими я не маю нічого спільного.
І в мене все одно нічого б не було, бо його конфіскували.
Я все організував сам,
а ти не можеш з цим змиритися, бо знаєш, що твій час минув.
Я вимагаю компенсації за завдані збитки.
-Щоб я заплатив? -П'ятдесят тисяч.
П'ятдесят? Більше, ніж коштувало твоє шале.
Арі…
Ти заплатиш за завдану шкоду.
Міку…
Двадцять п'ять тисяч.
Це половина.
Двадцять п'ять.
Добре.
І якщо не можеш довести, дай йому спокій і заплати.
Якщо ти йому віриш, діло хазяйське.
Але все піде не так.
І я про це не забуду, коли ти благатимеш таблеток.
-Придурок. -Боумане.
Мені байдуже, як ти зробив таблетки, але через місяць я знову хочу мільйон.
Інакше матимеш велику проблему.
А цього вдруге не буде, дорогий мій.
Ясно.
-І що? -Мік каже, що нам не можна чіпати Боумана.
Тому ми не чіпатимемо Боумана.
Але подбай, щоб ми скоро готували.
Ось електрошокер. Якщо вони повернуться, гаразд?
Звідки він у тебе?
Лишився від колишньої.
Що то за колишня?
А ланцюжок? Теж від колишньої? Що це?
Це я сам купив.
-Як подарунок собі. -Подарунок?
-Так. -Дай мені.
-Обережно, це не іграшка. -Я знаю, як вони працюють.
Припини, психу.
Ти здурів?
-От дурне, ти його зламав. Боже. -Так, це лайно якесь.
Так, до біса. Дідько.
Ох ви й дебіли, трясця.
Йо…
-Що це з ним? -Що?
Це для Ларса. Для самозахисту.
Уже не треба.
Нас захищає «Пусака».
Арі Так більше нас не скривдить. От дивіться.
Ще п'ять штук за заподіяну шкоду.
-П'ять тисяч? -Так.
-І він погодився? -У нього не було вибору.
Ти в безпеці. Повір мені.
Але тобі треба знову готувати.
-Відразу? Хай оклигає. -Не можна пропустити термін здачі.
Якщо ми розсердимо «Пусаку», буде справжня проблема.
Усе гаразд, ми готуємо. Я не хочу тут сидіти.
От і молодець.
Так… Єдине, що у нас
є ПМК на 200 000 таблеток. Як нам це вирішити?
Ти починай, а я про це подбаю. Слухай, він ще живий?
Чорт. Я й забув про це.
Байдуже. Ми приберемо.
Відходи теж треба вилити.
Я бачив новий будівельний майданчик. Можна туди.
Добре, я відвезу.
-Упевнений? -Так. Усе буде добре.
Щоб усе сяяло.
Йо.
Привіт, Марко.
Привіт, Фере.
Маєш п'ять хвилин?
Авжеж.
Того разу я ошелешив тебе своїм питанням,
але я не хочу, щоб це щось змінило.
Так. Звісно, ні.
Але я думав, ти на мене розсердився.
Ні.
Думав, це ти на мене розсердився.
Боже. Ми любителі драми.
-То що, з угодою все вийшло? -Угу.
-Заробив мільйон? -Так.
Бляха. Треба було брати участь.
Ще не пізно.
Тому я тут. Щоб побачити, наскільки остаточним було «ні» минулого разу.
Частина мене каже: «Зроби це, Марко».
І коли я бачу тебе, я думаю: «Чорт, невдахо, ризикни хоч раз».
Але інша частина мене всирається від жаху.
Зізнаюся, я часом можу щось мутити, щоб платити іпотеку, але…
Не роби нічого незвичайного для себе.
Я просто прошу тебе випустити лінію шампуню, як ти й хотів, легально.
Іноді якась бочка зникатиме, але з грошима ти робиш, що хочеш.
-Не боїшся, що тебе спіймають? -Ну…
Ризик завжди є, але… Я роблю це все життя.
Ловлять лише ідіотів і дурнів.
І лисих чуваків з Тілбурга, про яких пишуть ЗМІ.
Його зрадили. Зі мною такого не станеться.
Хочеш побачити лабораторію?
Глянути не завадить.
Це нічого не означає. Це ще не згода.
І нічого не кажи Сабієн.
У нас усе буде просто.
Так.
Чорт.
Так…
АНОНІМНО НА ДОБРАНІЧ
Бляха.
Чорт.
Шматок лайна.
Язмін, ходімо. Флер уже тут.
Агов. Ну ж бо, кицю, відклади це і бери шолом. Швиденько.
Так.
-Їдьмо. -Так.
Рюкзак. Долоні ось так. Так.
Бувай.
Так легко.
Справді?
Трясця твоїй матері.
Чуєш, відчиняй.
Боже.
Бляха.
-Виходь. -Так, я виходжу.
Як справи? Де ти був учора? Спрацювало?
Що? Так… Так.
-Жахливо виглядаєш. -Так, ні.
Геть не спав. Хтось знову був тут, біля мого шале.
-Що? Завжди можна подзвонити нам. -Так.
Так. Ні, ходімо, будемо готувати.
Що? Це гарна ідея — готувати в такому стані?
Візьми вихідні.
Ні, в лабораторії мені безпечніше. Візьму свої речі.
У Маасейку, провінція Лімбург,
сьогодні вранці постраждала дев'ятирічна дівчинка
після того, як упала з велосипеда в калюжу з хімікатами.
По дорозі до школи дитина втрапила у вилиті відходи
від виробництва синтетичного важкого наркотику екстазі.
Дівчинку доставили в лікарню з опіками,
можливо, вона втратить зір на одне око.
Ох, бідна дитина.
Жахливо. Просто викинули ті відходи в лісі.
А поліція нічого не робить.
Якщо я їду на п'ять кілометрів швидше, вони є.
А як розібратися з покидьками — нема. До стінки їх і розстріляти.
-Боже, стріляти — це вже занадто. -Перепрошую?
Ні, але ж… Скажи?
Згадайте про всі ці фабрики,
які безперервно викидають отруту в повітря і відходи у воду.
Ми ж не розстрілюємо тих, хто там працює.
-Це зовсім інше. -Так, я теж так думаю.
У вас є діти?
-Я вагітна. -Тоді поговоримо за дев'ять місяців.
Мої онуки граються в тому лісі. Навіть уявити не можу.
Ні, саме так, Міке.
Змінимо тему, бо й так погано.
-Боже. -Нахиліться вперед. Добре.
Привіт, кохана. Я щойно забрав нову машину.
Фере, ти чув про дівчинку з Маасейка?
Що? Яку дівчинку?
Дівчинка обпеклася в лісі в Маасейку хімічними відходами з нарколабораторії.
То наші?
Ні.
Ми так не робимо. Ми завжди скидаємо все в портативні біотуалети.
Чесно?
Чесно.
Яке полегшення.
-Я б не змогла з цим жити. -Я розумію.
Слухай, мені час іти. Увечері побачимося?
Так, до вечора.
-Бувай. -Так, бувай.
Феррі.
-Готовий до дня відкритих дверей? -Що це за танк?
Ти часу не марнуєш, так?
Повно грошей.
-Ось. -Що це?
Для твоєї безпеки.
Це не занадто?
Не знатимеш, де це, — не доведеться брехати.
Давай, ходімо.
Чуваче, це обов'язково? Я тут піцу їм.
-Їси піцу? Спершу закінчи цю партію. -Ти знаєш, наскільки воно канцерогенне?
Як думаєш, чого я так одягнувся?
Усе добре?
Я знесилений, ясно? Бахнув спіду, щоб не заснути.
Іди, тут нема на що дивитися.
Можеш зняти.
Гарно, так?
Ходімо.
Казна-де. Подалі від очей.
Фу…
Який сморід.
Не перебільшуй. Зате ніхто не внюхає лабораторію. Ясно?
Серйозно…
От лайно…
Зараз працюємо з ПМК, але коли використовуємо сафрол,
додається крок, і нам потрібне додаткове обладнання.
Тож…
Привіт, Фере…
Привіт.
-Марко. -Марко. Привіт.
Привіт,
мені було цікаво побачити.
Феррі розповідав.
Справді? Сподіваюся, тільки хороше, так?
Бо Феррі часом бовкає щось у стилі Феррі.
Треба його знати, але…
-Скільки ти робиш на день? -Зараз 120 000, якщо все йде добре.
Але все йде добре. Без проблем.
Слухай…
Усе гаразд?
Так.
-Скільки на одну партію? -Зараз 18 годин. Включно з охолодженням.
По-різному. Якщо не ламається таблеткова машина.
Феррі, нам треба поговорити.
-Що? Прямо зараз? -Зараз, так. Прямо зараз.
Ремко, Деннісе, покажете, як працює таблеткова машина?
Гаразд.
Це таблеткова машина.
Туди сиплють порошок МДМА,
спід, в'яжучу речовину, а потім виходять таблетки.
Так.
Добре.
Ось. Кенгуру.
На.
Ні…
-Подивися. -А, так.
Я привів інвестора, а ти нюхаєш спід, чорт забирай.
Що, ні, чуваче…
Ти під кайфом.
-Так не виконує угоду. -Що?
Учора я отримав анонімне повідомлення.
-Яке? -«На добраніч».
-«На добраніч»? -За мною стежать.
-Що вони зробили? -Їздять за мною.
-Ти ж не привів їх сюди, так? -Ні, я пильную.
Але стежили за мною, коли я викидав відходи. Поговори з Міком.
Вчора вночі? Ти викидав учора відходи? Дідько, Ларсе.
Вони намагаються тебе налякати, хочуть, щоб ти помилявся.
Не давай їм звести себе з розуму.
І годі нюхати, у тебе голова не варить.
Ну що, вони все пояснили?
-Портативні туалети? -Так, і що?
До них є питання?
Так. Тут є портативний туалет? Мені треба відлити.
Біля свиней.
-Ви їздили з ним зливати? -Ні, ми прибирали тут.
-Знаєте, куди він їздив? -Так, у Маасейк.
Бляха.
Що?
Що? Уранці дівчинка
проїхала через калюжу хімічних відходів у Маасейку.
Поки що нічого Ларсу не кажіть.
Його й так криє. З цим він не впорається.
Пильнуйте за ним і простежте, щоб перестав нюхати довбаний спід.
Ну, що скажеш? Молодці, так?
-Фере… -Що?
-Ларс був під кайфом від спіду. -Я бачив, але він не такий.
У нього важкий тиждень.
-Випадково того дня, коли приїжджаю я? -Так.
Не знаю я, Фере.
Не довіряю тим, хто нюхає на роботі. Це менталітет. Добром не закінчується.
-Я бачив таке в нічних клубах. -Це інше.
Якщо я візьму участь,
то з найменшим ризиком. Це й так досить небезпечно.
Наркоман накликає неприємності. Свояк чи не свояк.
Але що? Вигнати його? Він хороший хлопець.
Слухай, Феррі, забудь. Він іде геть, або я пас. Вибач.
Трясця.
Фу юн хай, ку ло юк, чоп чой…
Чоу мейн?
Так, добре.
Тримай.
Ось так…
Їжмо. Не чекай, поки охолоне.
Сабієн ставить у салоні скарбничку.
-Для дитини, яка обпеклася. -Можна червоного соусу?
Я думала, можна було б поставити і в кемпінгу.
Може, на касі в магазині. Щоб якось допомогти.
Було б жахливо, якби наша дитина одного дня…
Може, поговоримо про щось інше?
Заспокойся. А що таке?
Що таке? Я їм.
Хоч п'ять хвилин не про роботу.
Це не про роботу. Ти тут ні до чого.
Правда ж?
Фере, що таке?
Схоже, це все-таки були ми.
Ні…
-Ти несерйозно. Ти сказав, що ні. -Я так думав.
Як це можливо? Ми робимо все чисто, так?
Сталася помилка, і це був не я. Тож…
Так сталося, це жах, і я нічого не можу з цим вдіяти.
«Я нічого не можу з цим вдіяти»?
Це більше не повториться!
Обіцяю!
Не розумію, як ти можеш їсти.
Так,
просто йди.
Може, принести піцу «Чотири сезони»?
Ні, я не голодний.
Гаразд. До завтра.
-Бувай. -Бувай.
Гей. Гей.
Ідіть сюди, придурки. Бийтеся зі мною, якщо посмієте. Суки.
Замовкни, вилупку. Я тут заснути намагаюся, чорт забирай.
-Гарна сорочка. -Дякую.
Ларсе, відчиняй.
Ларсе?
Трясця.
Це Ларс. Мене немає. Залиште повідомлення.
Йо…
Передзвони мені.
Я йду до Марко, ти маєш теж бути.
Думай, Джоне.
Хто зі знайомих може дістати пістолет? Маленького, щоб влазив у кишеню.
-Навіщо він тобі? -Для самозахисту.
Тримайся подалі від зброї.
Подивися на себе.
Ти ж під кайфом.
Каже найгірший п'яниця Брабанту.
Ходити скрізь зі зброєю —
лише наживати проблем.
У мене вже проблеми!
Але нікого це не хвилює.
-Коротше, забий! Я сам розберуся. -Ларсе!
Я подумаю.
Розпитаю людей.
-Добре. -Але спокійно, добре?
Гаразд, дякую.
Добре.
Ням, це чоу мейн?
Так. Їж, якщо хочеш, я щось не голодна.
Що сталося?
-Нічого. -Ні…
Ні, щось сталося.
Так.
Ти мала рацію.
Щодо чого?
Відходів у Маасейку.
Боже, в якому світі я роститиму дитину?
Та почекай, я цього не казала.
Я більше ні про що не можу думати. Усе так…
Світ повен зла,
і ми нічого не можемо з цим вдіяти.
Це неправда.
Слухай,
ти хороша людина.
Хороші люди — це противага.
Ти виростиш дитину хорошою людиною.
У цьому різниця.
Так?
Сьогодні ввечері будуть збори в районі тієї дівчинки. Сходи туди.
Я піду з тобою, якщо хочеш.
Усе буде добре.
Ларс тут?
-Ні. -Ви не знаєте, де він?
Ні, ми його висадили вчора, але вранці його машини не було.
Можете готувати без нього?
Про таке не просять. Він наш друг. Ти його не виженеш.
Вижену? Хто каже, що його виженуть? Якщо його тут немає, толку з нього нуль.
-Джоне? -Фере. У мене щойно був Ларс.
-Він був під спідом. Шукав пістолет. -Трясця.
Я сказав, що побачу, що можу зробити,
щоб він не купував деінде, але він не при собі.
Ні, я знаю. Дякую, що попередив.
-Де ти був? -Це має значення?
Ти був мені потрібен. А ти купуєш зброю у Джона.
Він дзвонив? Якщо ти мене не захищаєш, доводиться самому.
Я тебе захищаю.
-Вони хочуть тебе залякати. -І їм це вдається.
Ти знову під кайфом?
Я ж казав тобі більше не нюхати.
-Я вирішую, що робити. -Ні.
-Як це? -Ні.
Тобі треба піти. Ти не можеш тверезо мислити. Їдь додому.
-Виганяєш мене? -Тимчасово.
-Он як? -Для твого блага.
-Без мене ти не встигнеш. -Я й з тобою не встигаю.
Я не пущу наркомана до наркотиків. Даан мені не пробачить.
-Я не наркоман. -Але був ним.
Мені зараз потрібен спід, щоб не заснути.
Їдь додому, Ларсе. Лягай спати. Ми й самі тут дамо раду.
Пішов ти, Феррі. Пішов ти.
Лицемірний виродку. Іди роби таблетки сам.
Хлопці, ми йдемо.
Феррі має рацію, Ларсе.
-Що? -Щось ти розклеївся.
Це небезпечно. Тобі треба охолонути.
Ого, класні друзі. Дякую.
Дякую за турботу. Я сидітиму сам у своєму шале, легка мішень.
Поживеш зі мною і Даан, поки не видужаєш.
Пішов ти, Феррі.
Ларсе!
Я з ним помирюся.
-Можете продовжити? -Так, поки що.
Ми доробимо цю партію, але тоді закінчиться ПМК.
Знаю.
Слухайте…
Дякую.
Привіт, Марко…
Маєш п'ять хвилин?
-Сабієн не вдома? -Нагорі, переодягається.
-Вип'єш? -Ні.
Усе гаразд?
Ти мав рацію.
Ларс — хороший хлопець,
але він не при собі, тому я його вигнав.
Поки не доведе, що не наражає нас на ризик.
Певно, було нелегко.
Ти мені потрібен.
Я без тебе не впораюся.
Обіцяю, воно того варте.
Будь ласка?
Добре.
Зробімо це.
Що ще має статися, перш ніж вони почнуть діяти?
Тут епідемія екстазі, а шукати в злочинців совісті марно.
Мер мусить нас почути.
З нас досить цих наркобанд.
Ходімо, рибко…
Пішли.
Де сідати?
Коли трава мокра і в тіні
Більше нема чим поступатися З гріха добра не наживеш
А програвати погано
Я заблукав
Заблукав у словах і переосмисленнях
Я заблукав
Багато чого не варте ціни, яку ми платимо
Я часто плачу
Через тебе
Те, що ми могли зробити, але не зробили
Для тебе
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова