Обикновено нямам никаква представа откъде да започна,
но вие ми дадохте идея за начало.
И каква беше тя?
Попитахте ме за естеството на отношенията ни.
Май беше нещо повече. Попитах: "Кой сте вие?"
Гледал съм голяма част от работата ви.
Понякога сте призрачна фигура, друг път - бог.
А понякога сте присъстващ.
Трябваше да знам с кого говоря. Мой боен другар ли сте били?
Или непознат в автобуса?
Кой сте вие?
Това е изкуството на представянето.
Трябва да знаете дали играете пред профсъюз, или пред елитна аудитория.
Трябва да имате понятие от стремежите на онези, с които разговаряте.
А ако не мога да отговоря?
Не че не искам, може би не мога.
Тогава ще се помъчим да открием кой сте.
В армейското разузнаване
проведох много срещи, които бяха и разпити.
В тези отношения веднага се установява зависимост към мен, разпитващия.
"Добре ли е майка ви? Да се обадя ли у дома ви?"
В това свързване, истинско или привидно, се отваря разговорът.
Първо е изявлението, че съм единственият, когото си имате.
Установяване на зависимост?
На тяхната зависимост от разпитващия, да.
Когато искате да бъде изразено нещо, което може да е невярно
и вие знаете, че е невярно, това е едно начало.
СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
"Почти няма моя книга, за която "Тунел за гълъби"
да не е било работно заглавие."
ТУНЕЛ ЗА ГЪЛЪБИ ОТ ДЖОН ЛЬО КАРЕ
"Произходът му е лесно обясним.
Бях към средата на юношеството си, когато баща ми ме заведе
на един от хазартните си гуляи в Монте Карло.
Близо до старото казино имаше спортен клуб."
"В подножието му имаше морава
и стрелбище с изглед към морето."
"Под моравата имаше малки тунели.
ШПИОНИНЪТ, КОЙТО ДОЙДЕ ОТ СТУДА РЕЖ. МАРТИН РИТ
Те излизаха в редица при морето.
В тях вкарваха живи гълъби
излюпени и уловени на покрива на казиното.
Задачата им беше да прелетят през непрогледния мрак на тунела,
докато достигнат средиземното небе
като мишени за охранените спортуващи господа..."
"Стой!"
"...които ги чакаха на гюме с пушките си."
"Неуцелените и леко ранените гълъби
се завръщаха на родния покрив на казиното,
където ги очакваха същите капани.
Защо тази картина не ми дава мира толкова време,
е нещо, което слушателят...
...може би ще прецени по-добре от мен."
Името Дейвид Корнуел може би ви е непознато.
Той е експерт по тайни, самият бивш шпионин,
а също и автор на над двайсет книги, всяка от които бестселър,
написани под псевдонима Джон льо Каре.
ИЗКЛЮЧИТЕЛЕН РОМАНИСТ
Корнуел води този двойствен живот вече повече от 50 години
и рядко дава интервюта.
ШПИОНСТВОТО, КАКТО САМО ЛЬО КАРЕ МОЖЕ ДА ГО РАЗКАЖЕ
Предателството ме запленява.
Преживях период на безкрайни предателства.
В секретния свят работих последователно в две служби,
където предателството беше начин на живот.
Като дете също се чувствах предаден.
Чувствах, че и аз самият бях предал други.
Като мнозина артистични люде,
още от ранно детство живеех във въображаем балон.
В секретния свят това не ми стигаше.
Там вършех твърде малко. Бях много млад и не ми казваха много.
Затова аз си измислих свой секретен свят и го населих със свои хора.
СЪБУЖДАНЕ ЗА МЪРТВЕЦА
В много от историите има наивници и манипулатори.
ЕКИПЪТ НА СМАЙЛИ
Контролиращи и контролирани.
Сега говорим за детството ми.
Баща ми беше изпечен манипулатор.
Животът беше сцена.
Там преструвката беше всичко.
Извън сцената беше скучно.
А рискът беше привлекателен.
Но най-привлекателното беше наслагването на образ.
За истината не се говореше.
За убеждения не се говореше.
И сте се чувствали като наивник?
Не, аз се включвах. Включвах се.
Усъвършенстваш номера си, разказваш забавни истории, перчиш се.
Много рано откриваш, че човек няма център.
Аз не бях наивникът. Бях включен да подлъгвам други хора.
Ако се местехме на друго място, оставяхме сметките неплатени.
Ако се наложеше, гасяхме лампите,
защото някой търси баща ми Рони.
Навремето считах това за нормален живот.
Това не са истории за лош късмет.
Греъм Грийн, когото цитирам често, казва:
"Детството е банковият авоар на писателя."
Това не е оплакване, а самоизследване.
"Виждал съм родната си къща,
но онази, която предпочитам,
е друга, създадена от въображението ми.
Тя е от червени тухли, разнебитена и пред събаряне,
с потрошени стъкла, табела "Продава се" и стара вана в градината.
Място, където децата да се крият, а не да се раждат.
Но аз бях роден там, или така настоява въображението ми."
"Роден съм на тавана
сред купчината кашони,
които баща ми мъкнеше със себе си, когато трябваше да бяга."
"Майка ми лежи на походно легло и прави каквото може,
доколкото й позволяват силите."
"Така се раждам аз...
...и заедно с оскъдните притежания на майка ми,
защото отново сме били посетени от съдия-изпълнител,
пътуваме с малко багаж."
"Багажникът е заключен отвътре."
"Аз вече съм беглец и оттогава съм все такъв."
Майка ми изчезна, когато бях на пет.
Нямах никакви отношения с нея.
През ръцете на баща ми минаха много майки заместителки.
Една от тях беше истински герой
и за кратко стабилизира кораба.
ДЖИЙНИ
МОЯТА МАЙКА ОЛИВ
Моята майка беше загадка.
Така и не ми беше казано какво е станало с нея.
Жива ли беше, или мъртва?
Рони не обичаше категоричната истина.
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН BBC - РЕЖ. ДЖОН ЪРВИН
Срещнах я отново на двайсет и една.
Писах на брат й и той ми отговори:
"Ето адреса й. В никакъв случай не казвай, че съм ти го дал аз."
Писах на майка ми: "Брат ти ми каза..."
Чувствах се напълно необвързан с тази забрана.
Очаквахте ли тя да съжалява, че е изоставила вас и брат ви?
Срещнах се с нея. Питах я как се чувства заради това.
Нейният отговор винаги беше,
че с баща ми не можело да се живее,
че й било писнало от върволицата любовници, които мъкнел вкъщи,
че никога не носел пари
и че не понасяла всички онези мошеници в живота му.
Каза, че ако била опитала друго,
той познавал отлични адвокати, което беше вярно,
и никога не би имала шанс в съда.
Затова се отказала от всичко и просто се махнала.
Помните ли деня, когато си тръгна?
Не.
Щом напускаш децата си, същата нощ
когато белият ти куфар е стегнат,
целуваш ли ги за сбогом?
Влязла ли е в стаята, където спяхме? Погледнала ли ни е за последно?
Представям си, че го е направила.
По-късно сте се сдобили с този куфар.
След смъртта й
забелязах прекрасен бял кожен куфар от "Хародс",
подплатен с коприна.
Отвън бяха инициалите й О. М. К - Олив Мор Корнуел.
О. М. К.
Сигурно в този куфар е събрала дрехите си.
Представях си прекрасните вещи, които са били в него.
ХАРОДС
И най-изящното облекло.
На партера дамата ще открие всякакви пътни чанти.
Взела го е за живот в бедност.
Избягала с безпаричен мъж.
Представям си отварянето на куфара
и как луксозните вещи в него постепенно изчезват.
Запазих куфара. Само той ми остана от нея.
Физическото доказателство, че това се е случило.
Какво означаваше куфарът за вас? Защо го запазихте?
В мислите си го обвинявах като съучастник
в тайното напускане на дома ни онази нощ.
За мен той е исторически.
Тя беше емоционално непроницаема.
Не съм я чувал да изрази сериозно чувство.
Но когато отиде в старчески дом в последната година от живота си,
тя създаде една легенда пред сестрите.
Беше им обрисувала картина на майчинска всеотдайност към нас,
на дългия ни съвместен живот и колко сме се веселили заедно.
Беше запълнила годините на пустота.
Когато бях край смъртния й одър,
по някаква ирония тя ме взе за баща ми.
Каза ми: "Никога не си ми носил орхидеи."
Мисля, че имаше предвид някоя негова авантюра.
Никога няма да узная.
Попитах: "Какъв цвят харесваш?"
Отвърна: "Все едно. Не съм виждала. Донеси ми орхидея."
В СЪДА НА РОНИ КРИМИНАЛНОТО ПРЕСЛЕДВАНЕ НА ЕДИН СИН.
ОТ ДЖОН ЛЬО КАРЕ
Хората обичаха Рони докрай, дори онези, които беше окрал.
СИН НА ИЗМАМНИК ОТ ДЖОН ЛЬО КАРЕ
ГЛАСУВАЙТЕ ЗА РОНИ КОРНУЕЛ
Докато беше на сцената и мамеше хората,
той напълно вярваше в онова, което правеше и говореше.
Тези пристъпи на изключителен чар
и убедителност бяха миговете, в които се чувстваше истински.
"Синко, когато бъда съден, а това със сигурност ще стане,
ще бъда съден според това, как съм се отнасял с теб и брат ти Тони.
Такава ще е Божията воля."
Бог му беше голям приятел.
Дали вярваше в Бог, е загадка, но беше убеден, че Бог вярва в него.
Тези изключителни, изобретателни мошеничества
бяха част от разговора му с Бог.
"Ако направя това, ще ми се размине ли? Ами ако направя онова?"
Пазарлъци с Бог.
По-скоро обзалагане с Бог.
"Да заложа ли толкова? Какво ще кажеш?"
Рони беше готов да открадне, да вземе заем или да подкупи директора,
но много държеше на първокласното ми образование.
Усвоих обноските и манталитета на класа, към която не принадлежах.
Учех и често се чувствах пренебрегнат.
Понякога ненавиждах класа, в който бях разпределен.
Бях на вражеска територия.
Но се научих да се обличам подходящо и да говоря правилно.
Превърнах се в един от тях, но никога не се чувствах един от тях.
СИНОВЕ И ШПИОНИ "Знам кой си"
От съвсем ранна възраст бях малък шпионин.
Щом Рони излезеше от къщи, аз изследвах.
Не знаех какво крие светът.
10-А ПЕТИЦИЯ. ОТН. КОРНУЕЛ, РОНАЛД ТОМАС АРЧИБАЛД
Когато идваха събирачите на дългове, играчките ми изчезваха.
Мебелите изчезваха. Жените изчезваха.
Майките изчезваха.
ВЪВ ВЪРХОВНИЯ СЪД ЗА БАНКРУТ
Когато Рони беше уплашен,
следваше: "Затъмнете къщата, загасете,
приберете колите в задния двор."
Той не се боеше от закона, а от тълпата.
Ревниво сърце, о, ревниво сърце
Спри да биеш...
Не виждаш ли какви вреди нанесе...
Когато почина, имаше офиси на "Джърмин Стрийт".
На последния етаж живееха жрици на нощта.
Както се изразяваше той, те винаги били готови да му сготвят наденица.
Той имаше две коли "Форд Зефир",
къща в Хенли и къща на "Тайт Стрийт" в Челси.
Не знам с каква цел.
Имаше и тези офиси.
Не открихме у него или в чекмеджетата му
достатъчно пари да платим на персонала му.
Нямаше пари.
Имаше кон във Франция, в Мезон-Лафит,
както и два коня в Ирландия.
Наричате ги "неосъществените".
Неосъществените.
Той имаше жокей световен шампион, Гордън Ричардс.
При пенсионирането си Гордън прие да селектира за Рони коне на един търг.
В някакъв момент ги е платил.
Радостта му беше да се появи в Аскът със свой кон в надбягванията.
Рони стигна до момент, когато букмейкърите
спряха да го допускат до хиподрума,
което му беше ясно показано с употреба на сила.
Добре е да внимаваш, ако си отишъл на надбягвания,
а не си платил дълговете си.
Бях изпратен с куфарче с пари,
които да разпределя между букмейкърите.
Еха! Това е Рупърт. Откъсва се!
Имаше кон, кръстен на моя полубрат,
който участваше на "Сезаруич".
Изведнъж имахме истински урожай.
Благодаря, момчета.
Качих се с парите във влака.
Един едър мъж дойде при мен.
Нали си синът на Рони Корнуел?
Не го прави повече, малкият.
И само докосна носа ми.
Когато се прибрах, Рони ме чакаше.
Той брои ли, брои
и не можеше да повярва, че не съм си взел.
Хайде, момче.
Обърни джобовете.
Покажи ми какво криеш там.
После май получих петак за примерно поведение.
Баща ви остана ли разочарован от вашата безхитростност?
Беше озадачен, че...
Мислел си е: "Не може да си чак толкова добър.
Никой не е. Това не е в човешката природа."
Но това детство е толкова романтично, нали?
Да. Искам да изясня,
че каквито и прозрения да имах после,
каквито и лишения да съм изтърпял, върволиците от майки и т.н.,
това беше ужасно вълнуващо.
Не споменахме, че бях определен да стана адвокат,
а големият ми брат трябваше да стане нотариус.
Бях твърдо решен да уча в Оксфорд и ми беше предложено място там.
Рони държеше да знае за какво плаща.
От малодушие казах, че ще уча право.
После той научил, че съм записал съвременна филология,
и се нахвърлил на ръководителя ми да му търси сметка.
Те ли бяха виновни, или аз?
ОТ СТАРШИЯ РЪКОВОДИТЕЛ
Менторката ми Вивиън Грийн му показала вратата.
КОЛЕЖ ЛИНКЪЛН, ДОКЛАД Корнуел е първокурсник.
ФОРМУЛЯР ЗА ПРИЕМ
Така продължих да уча филология.
Д. Д. М. КОРНУЕЛ. - 1952 СЪВРЕМЕННА ФИЛОЛОГИЯ
В средата на втори курс той обяви много тежък банкрут.
Беше огромен, за милион и 250 хил. паунда.
После "Уестминстър Банк" в Оксфорд по някакви свои причини
отказа да поддържа сметката ми и я закри.
С тогавашната ми приятелка бяхме много близки и решихме да се оженим.
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
Отидох да учителствам в едно долнопробно основно училище.
Точно това училище описвам
в началото на "Дама, поп, асо, шпионин".
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
Живеехме в голяма бедност,
с външна тоалетна и ламаринена вана.
И тогава, по моему като истински героизъм,
Вивиън Грийн убеди колежа да ме повикат обратно.
Някак успяха да намерят пари за мен.
Върнахме се и ни осигуриха прекрасен апартамент.
Животът се промени напълно.
Институционалната съблазън се завърна,
когато ме поканиха в "Итън" да преподавам на последен курс.
Мислех си, че цял живот ще преподавам в "Итън".
Но след две години ми дойде до гуша.
Шпионите ме привлякоха и реших, че ще съм шпионин цял живот.
Ужасно трудно се набират хора за тайните служби.
В крайна сметка ти трябва някой, който е малко лош,
но същевременно и лоялен.
По мое време търсеха определен тип и аз съответствах перфектно.
Отлетял рано от гнездото.
Учил в интернат.
Ранна независимост на духа.
Но търсещ институционалния комфорт.
И досега възприемам живота си като поредица от прегръдки и бягства.
Отидох в една разузнавателна служба и се разочаровах.
Отидох във втора и се разочаровах.
Бях разочарован от самата Студена война, а това беше лесно,
когато си видял всички онези нацисти, шестващи из Западна Германия.
А и в Източна Германия също.
За това ли се бяхме борили?
Сякаш изобщо не е имало война?
Така се усещаше.
Силата на наложената забрава беше невероятна.
Бях изпратен под дипломатическо прикритие в Западна Германия.
Това е един голям късмет в живота ми,
защото присъствах на издигането на Берлинската стена.
Безизходицата между Изтока и Запада беше олицетворена в Берлин.
Напрежението беше безкрайно. Отразяваше се на всички.
Светът следи с безпокойство Берлин.
Върви последното велико преселение на бежанци от изток,
докато немският комунистически режим затваря границата.
Потокът на търсещите убежище на прага на свободата
достигна 1500 души дневно.
ВИЕ НАПУСКАТЕ АМЕРИКАНСКИЯ СЕКТОР
Отидох в Берлин и видях с очите си какво става.
Видях големите драми преди издигането на стената.
Западногермански пожарникари разпъваха платнища в подножието на сградата
и хората скачаха в тях.
Имаше сърцераздирателни гледки.
БЕРЛИНСКАТА СТЕНА Е СРАМЕН СИМВОЛ
БЕРЛИНСКАТА СТЕНА ФРОНТОВА ЛИНИЯ В СТУДЕНАТА ВОЙНА
Какъв беше емоционалният ви отклик на тези гледки?
Смесица от гняв, отвращение и съчувствие.
За мен беше крайъгълен камък.
Беше стимулът да напиша "Шпионинът, който дойде от студа".
Изпитание за възгледите ви за света?
По-скоро потвърждение на възгледите ми за света.
Това беше най-скверният символ на безумието на човешките борби.
Чувствах как и двете страни, Изтокът и Западът,
си измисляха врага, който им беше нужен.
ПОБЕДА ЗАЕДНО!
Неусетният преход от антинацизъм към антикомунизъм.
ЗАЕДНО ЩЕ УДУШИМ ХИТЛЕРИЗМА
СПРЕТЕ КОМУНИЗМА! ТОВА Е ЗАДАЧА НА ВСЕКИ ОТ НАС
БЕРЛИН
Върнах се от Берлин.
Знаех, че искам да напиша силен роман за това.
Беше лято. Тогава работех предимно в градината.
Децата бяха край мен.
Започвах към четири-пет сутринта.
Бях завладян от гняв и ярост.
Бях открил фабула, отговаряща на целите ми,
и това беше "Шпионинът, който дойде от студа".
Какво мислиш, че са шпионите?
Морални философи, действащи според повелята на Бог или Карл Маркс?
Не са такива. Те са сбирщина презрени негодници като мен.
Жалки хора, пияници, извратеняци, мъже под чехъл,
държавни служители, които си играят на стражари и апаши за развлечение.
Мислиш ли, че са отшелници, претеглящи добро и зло?
Авторът, който сега е най-голямата сензация,
се казва Дейвид Корнуел,
но се прочу с псевдонима си Джон льо Каре.
В колко екземпляра се продаде "Шпионинът, който дойде от студа"?
Струва ми се, че с всички издания по целия свят
е нещо от порядъка на дванайсет-петнайсет милиона.
ШПИОНИНЪТ, КОЙТО ДОЙДЕ ОТ СТУДА
Сигурно този успех ви е изненадал.
ЧЕТИРИ МЕСЕЦА БЕСТСЕЛЪР No1 В АМЕРИКА!
1 ШПИОНИНЪТ, КОЙТО ДОЙДЕ ОТ СТУДА ДЖОН ЛЬО КАРЕ
Не беше изненада за мен,
защото почувствах, че съм написал нещо,
което е толкова дълбок израз на чувствата ми,
че би могло да пожъне успех.
ДЖОН ЛЬО КАРЕ Е НАЙ-ДОБРИЯТ АВТОР НА...
Първите сведения от агента и издателя сочеха, че наистина има успех.
Трябва да помните контекста, в който беше публикуван.
Тогава бяхме преситени от Джеймс Бонд.
Д-Р НО РЕЖ. ТЕРЪНС ЯНГ
Възхищавам се на късмета ви, господин...
Бонд. Джеймс Бонд.
Реалността, налагана от новините
и всичко, случващо се около нас,
представяше шпионите като действащи на своя глава единаци.
По някаква случайност аз предложих противоотровата.
Проблемът в случая, с който живея и до днес,
е, че секретните служби бяха описани като нещо гениално.
А всъщност по онова време бяхме една нескопосана организация,
която по-добре да беше заличена, за да се започне начисто.
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
"Щом мисията в живота ти е да привличаш предатели,
като ги спечелваш за своята кауза,
тогава не се оплаквай, че един от твоите
е бил привлечен от някой друг.
Когато написах "Дама, поп, асо, шпионин",
пътят ми беше осветен от мъждивата лампа на Ким Филби."
"Блестящият бивш началник на контраразузнаването на МИ-6.
Някога спряган за шеф на службите, който беше и руски шпионин."
БИВШ БРИТАНСКИ ДИПЛОМАТ РУСКИ ШПИОНИН
Към средата на службата ми в Западна Германия
беше обявено дефектирането на Филби.
Изчезването му от Бейрут и появата му на московска сцена.
Това беше шокиращо за етиката на тайните служби по онова време.
Някой ни следи.
Въпросът беше дали МИ-5, МИ-6 искаха той да се махне.
Никой не искаше подобен показ. Това беше необикновен проблем.
Виден бивш шпионин да бъде изправен на съд.
Щеше да нанесе големи национални щети и да постигне твърде малко.
След тежък размисъл силните на деня казаха: "Слава богу."
"Слава богу" ли? Значи са го оставили да избяга?
Да.
Благодаря, другарю.
Дефектирането на Филби прониза право в сърцето
тогавашната върхушка.
Той беше уестминстърско момче.
Част от вътрешния кръг на английското общество.
Поради тази причина не бяха обърнали внимание
на очевидното минало на Филби.
Е.5. СТРОГО СЕКРЕТНО.
Лесно би могло да се установи,
че той е имал ранни връзки с комунисти.
Беше се женил за комунистка във Виена.
ПЪРВАТА СЪПРУГА НА ФИЛБИ
Тези неща можеха да се загърбят, понеже той беше един от нас.
Беше един от нас.
Ако бяхте проучили Филби,
сигурно щяхте да кажете,
че е малко съмнителен и не ни трябва.
Но напротив, той беше самото обаяние
и обожаваше да заблуждава.
СТРОГО СЕКРЕТНО И ЛИЧНО.
"Тук се включва Никълъс Елиът, най-близкият приятел и довереник на Филби,
предан боен другар във война и мир. Възпитаник на "Итън".
Син на негов бивш учител, авантюрист, алпинист и наивник."
"Сред множеството необикновени неща, които Елиът е направил в живота си,
и несъмнено най-болезненото, беше да седне очи в очи в Бейрут
със своя близък приятел, колега и ментор Ким Филби
и да чуе признанието му, че е бил съветски шпионин
през всичките години на тяхното познанство."
Г-Н ФИЛБИ
Ник Елиът ми каза, че когато отишъл да разпита Филби в Бейрут
и да получи признанията му,
когато не играел двойна игра,
Филби бил изключително самотен.
Той считал своя живот за неудачен
и затова така се бил пристрастил към предателството.
Той предавал буквално всеки още от детството си.
ИСТИНА ПО-СТРАННА ОТ ИЗМИСЛИЦА
"Двоен агент" се употребява погрешно.
Пресата често нарича Филби двоен агент.
НИКЪЛЪС ЕЛИЪТ
Всъщност Филби беше един абсолютен,
съвършен, безчестен предател.
Каква точно е разликата?
Та той е шпионирал за руснаците.
Ако беше двоен агент, щеше да шпионира за руснаците,
но да играе срещу тях.
Познавах Елиът доста добре. Той беше висок,
сух, с елече и очила.
С итънски глас, син на итънски директор,
с дълго итънско потекло, много аристократичен.
Можете ли да наподобите гласа му?
Да. Казах му: "Ник,
когато се срещна с Ким, с какви правомощия разполагаше?"
"В какъв смисъл?"
"С какво го заплаши?
Можеше ли да го задържиш и върнеш в Лондон?"
"Приятел, никой не го искаше в Лондон."
Казах: "А с какво можеше да го заплашиш?
Хайде, Ник, признай." Отвърна:
"Казах му, че ако не признае,
няма да има консулство, посолство,
бизнес или клуб в целия Близък Изток,
които да имат нещо общо с него."
"Сигурно се е уплашил."
"Да."
Той играеше глупавия англичанин,
а дали беше такъв, както мнозина твърдят, не знам.
Вие сте написали нещо такова.
"Филби умееше да заблуждава другите.
Елиът пък умееше да заблуждава себе си."
Радвам се, че го казах.
Винаги съм твърдял,
че Филби беше воден по-скоро от инстинкта, отколкото от разума.
Тръпката да излезеш на улицата и да знаеш нещо, което другите не знаят.
Радостта от самоналожената шизофрения, която тайният агент обича.
"Самоналожена шизофрения."
Непрестанната двойственост.
Да си обратното на външния си израз.
Няма ли радост и в това, да твориш политика?
Да, това е една сладостна радост.
Едно чувствено изживяване
на непрестанното изпитване на късмета ти и оцеляването.
Също и да имаш истински принос, абсолютно.
Да се чувстваш като център на света, е прекрасно за суетата.
Да предаваш това чисто злато на Съветския съюз, твоите господари.
"Сега обичаш ли ме? Ако ти дам това, ще ме обичаш ли?"
Много добре си представям този сладостен инстинкт.
Не в себе си, а в него.
Г-н Льо Каре, описахте Ким Филби като:
"Отмъстителят, който разруши цитаделата отвътре."
За мен той е от онези странни хора, родени с привилегии,
които негодуват срещу предимствата, с които са родени.
Човек, който от една страна чувства, че стои над обществото,
а от друга не може да прости на обществото за това си положение.
Мисля, че той беше във война със себе си.
Когато през 1988 г. най-сетне отидох в Москва,
присъствах на банкет, организиран от Съюза на съветските писатели.
ДОСИЕТО ФИЛБИ ОТ ХЕНРИХ БОРОВИК
Имаше един едър мъж на име Хенрих Боровик.
Боровик дойде при мен и каза:
"Дейвид, искам да те запозная с мой много добър приятел.
Почитател е на твоите книги.
Ким Филби."
Отговорих с примряло сърце,
че скоро ще вечерям с нашия посланик
и не мога едната вечер да вечерям с представителя на кралицата,
а на другата - с нейния предател.
Просто смятах, че злото съществува.
Някой, който сляпо е служил на Сталин толкова дълго.
Как е могъл да служи на такъв човек и на такава кауза
като съветския комунизъм, не можех да проумея.
Той е знаел по-добре от всички какво е вършел.
Бил е пристрастен към забавлението от предателството.
Чувството, че разиграва двата края срещу центъра.
Бил е центърът на света, играел е световната игра.
Това имаше твърде малко общо с идеологията.
Може да е започнало като идеология.
После предателството е станало пристрастеност.
Ако му дадяхте да гледа котката ви,
той щеше да успее да предаде и нея.
Аз имах някаква вътрешна връзка с Филби.
Изкушението някак...
да обърнеш гръб на всичко, което са те учили и си усвоил,
и да тръгнеш по свой път.
Мога да разбера как се е случило с Филби.
Благодарях на Бог, че никога не тръгнах по този път.
Но в някакъв момент в живота ми сякаш ми беше предложен кръстопът.
Можех да стана истински лош.
За щастие, намерих израз на своята тъмна страна.
ЗАДАЧАТА НА ПИСАТЕЛЯ Е "ДА КРАДЕ ОТ ЖИВОТА"
Писателят е малко нестандартен. Различен.
Творческите му методи са методите на самотен човек,
който заема абстрактни преживявания оттук и там,
събира ги в опит да ги обедини, ако щете, а после ги предлага на публиката.
В този смисъл той е илюзионист.
Ако хората непрестанно надничат в ръкава му,
това ще провали номера му.
За мен писането винаги е било едно себеоткривателство.
Как се държат героите, как се появяват, кои са,
какви са стремежите им.
Те изливат себе си на празните страници
и ми разкриват по малко кой съм аз.
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
Когато пиша за Джордж Смайли,
аз описвам идеалния баща, който не съм имал.
Това са опити за самопознание.
Малки проблясъци по пътя към това, кой си ти всъщност.
Никога не съм се подлагал на анализ.
Чувствах, че ако узная някои тайни за себе си, ще се лиша от писането.
Какво научихте за себе си от Бил Хейдън?
Беше нещо, което мисля, че вече знаех.
Беше нещо, което знаех и за Филби.
Очевидно е, че Хейдън в известна степен е базиран на Филби.
Един тлеещ мой инстинкт,
на който по мое мнение никога не съм се поддавал,
е да бъда кралят на света, за какъвто се смяташе Хейдън.
Имаше време, когато самото удоволствие от това, да си в секретния свят,
близо до онова, което се случваше наистина,
ме изпълваше с екзалтация.
ФАУСТ РЕЖ. Ф.У. МУРНАУ
Във фаустовски смисъл това е онова, което светът съдържа в своята сърцевина.
Репликата е: "Was die Welt im Innersten zusammenhält".
...какво държи светът дълбоко в своята сърцевина...
СЕКРЕТНИЯТ ПИЛИГРИМ
В "Секретният пилигрим" има една отчайваща мисъл:
"Да знаеш, че най-вътрешната стая..."
"...не съдържа нищо." Да.
Ние някак вярваме, че има една най-вътрешна стая,
в която се зачева политиката.
Според мен тя се разиграва изцяло според случая,
от ден за ден, от час за час.
Историята е хаос!
Историята е хаос и затова да си представям, както може би съм правил
в безкрайната си невинност,
че има някаква голяма тайна за естеството на човешкото поведение...
Такава няма.
ЕКИПЪТ НА СМАЙЛИ BBC - РЕЖ. САЙМЪН ЛАНГТЪН
"Шпионирането е вечно", обявява простичко Смайли.
"На света няма по-нелепа кариера от тази, която сте избрали.
Ще сте в най-добра позиция, когато сте най-неопитни.
Докато усвоите занаята, вече никой няма да може да ви прати никъде,
без на челото ви да е изписано какво работите.
Старите спортисти знаят, че са изиграли най-добрите си игри в своя апогей.
Шпионите в апогея си вече са бракувани.
После, на определена възраст
искате отговора."
"Искате рулото пергамент в най-вътрешната стая,
където пише кой управлява живота ви и защо.
Лошото е, че дотогава
точно вие сте хората, които най-добре знаят,
че най-вътрешната стая е пуста."
Когато го четох, го възприех като нещо по-дълбоко екзистенциално.
Най-вътрешната стая самите ние ли сме? Може би там няма нищо?
В моя случай това е вярно, да. За другите не мога да кажа.
Мисля, че всички ние живеем отчасти в скрита ситуация
по отношение на нашите началници, семейства, съпруги, деца.
Често влияем на нагласи, към които се придържаме
може би интелектуално, но не и емоционално.
Ние почти не познаваме себе си.
Образът на шпионина за мен е
човек, почти безкрайно способен да се възползва от всичко,
за да даде израз на всевъзможни подмолни неща в нашето общество.
ВЪВ ВСЕКИ ИМА ПО МАЛКО ОТ ШПИОНИНА
"Главният шпионин романист на своето време и може би на всички времена."
Когато чета Льо Каре, аз се питам:
"В света на измислиците ли съм, или в света на фактите?
Или съм в някаква странна амалгама от двете?"
Не мисля, че един творец, бил той писател,
художник или какъвто и да било,
би трябвало да обяснява работата си отвъд някакви граници.
Щом си задавате тези въпроси, значи вече се забавлявате.
През тези разговори съм се опитвал
да говоря за процеса на абстракцията от истинския живот.
Съвсем съзнателно написах книга,
"Съвършеният копой"...
СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ BBC - РЕЖ. ПИТЪР СМИТ
В нея предложих нещо като паралелна версия на случилото се с мен.
В тази книга Рони е Рик, а аз съм Магнъс.
Не мога да определя за вас
точно къде реалността преминава през тайната порта към измислицата.
По-скоро бих се върнал към идеята, която обрисувах:
"Аз живея в този балон и внасям неща вътре."
ОКСФОРДСКА СТЕПЕН
РАЗУЗНАВАТЕЛНИЯТ КОРПУС
Това е вид самота, в смисъл че
не споделяте мислите си с никого.
Композирате тайно измежду елементите, които виждате наоколо.
НЕСЪЗНАТЕЛНО ПОВТАРЯЙКИ РИК
Една измислица, която е рационална и въвежда ред в хаоса.
Считам това за нормален процес. Ако бях художник, пак щях да мисля така.
Щях да взема светлината, прозореца
и щях да се опитам да създам образ на чувствата си в момента.
Бих ви попитал как се чувствате, но ми се струва глупаво.
Ерол, чувствам се съвсем удобно.
Много ми е приятно да говоря за неща, за които не съм говорил досега.
На преклонна възраст видях тази перспектива като нещо окончателно.
Знаех, че няма да лъжа и да си измислям.
Не желая дори да се защитавам,
защото наистина не знам какви може да са обвиненията.
"Сър Магнъс, в миналото сте ме предавали,
но по-важното е, че предадохте себе си.
Дори когато казвате истината, вие лъжете.
У вас има преданост и привързаност.
Но към какво? Към кого?" - Към какво? Към кого?
Не знам.
Някой ден може би вие ще ми кажете.
Това, което казвам, сър Магнъс, е че сте съвършеният копой.
СЪР МАГНЪС
Героите не се получават, докато не вложиш частица от себе си.
Те са само хартиени хора.
Аз озвучавам героите си, чета си ги.
Ужасно важно е как говорят.
След това те някак ти казват кои са, как се обличат, как се движат.
УВИ, ПИМ НЯМА НИКАКВИ...
НЯКОЛКО НЕДЕЛИ ПО-КЪСНО
УЖАСНАТА ГОДИНА НА АКСЕЛ Пим му дава 1000 паунда
ТОЗИ ПЪТ ПИМ ПОЛУЧИ...
(ВИЕНА ГИ СПАСЯВА)
Така изплува героят, страница след страница.
ОБУЧЕНИЕ ПО ЧЕШКИ ЕЗИК НИКАКЪВ АКСЕЛ НИКЪДЕ
СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ
Постепенно този приятел изплува и е ваш.
Естественият ми инстинкт при запознанства
е да разгледам възможностите на характерите.
Проучвам ги за неща, които те може би не притежават.
Любопитното е, че в крайния продукт тези черти може вече да ги няма.
Но това е началото на историята.
После разсъждавам какво искат тези хора.
Разграничавайки противоречащи си желания, получавате същината на конфликта.
Пишете: "Котката седна на постелката, не е история,
но котката седна на постелката на кучето, е."
Точно така.
Ето я и моята версия в стил Льо Каре.
"Котката предаде кучето, като седна на постелката му."
Мисля, че котката е двоен агент.
ДЖОН ЛЬО КАРЕ: МАЙСТОР НА ШПИОНСКАТА ИСТОРИЯ
ЗАГАДЪЧНИЯТ ИГРАЧ В ШПИОНСКАТА ИГРА
Защо предателството е важна концепция за вас?
НЕСЪВЪРШЕНИЯТ БАЩА, ВДЪХНОВИЛ "СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ"
Това е дълга семейна история.
В детството ми не съществуваше реалност, само представление.
Наблюдавайки живота, чувствах, че много от думите на хората
не отговаряха на истинските им мисли.
Трябва да помниш това във всяка от тайните служби,
където бях неефективен, но нает.
БЪРДЖИС И МАКЛИЙН ПЪРВАТА ПЪЛНА ИСТОРИЯ ОТ РУСИЯ
Бяха десетилетия на предателства.
Човек само се питаше кой ще е следващият изгърмял.
В МИ-5 получихме много силни постъпки от американците
да изчистим действията си и комунистите сред нас.
Появи се един мъж
с някаква власт, която демонстрира ясно,
който казваше: "Ела, пийни."
Имаше необикновена стена с живи птици.
Те тихо пърхаха зад нея.
Бих добавил, че го считах за глупак.
Трябва да беше някакъв анализатор, психолог.
Разпитваше като някакъв недодялан учител:
"Наред ли е всичко между теб и жена ти?"
За него всички бяхме потенциални комунистически шпиони.
Забавното в моя случай беше, че заради МИ-5
бях влязъл в комунистическата общност в моя университет в Оксфорд.
Вземаха ме, ухажваха ме, седях в съветското посолство,
гледах "Броненосецът "Потьомкин" към шест пъти,
пояха ме с водка и после ме връщаха.
Хубав филм.
Филмът е хубав, само дето няма хепи енд.
БРОНЕНОСЕЦЪТ ПОТЬОМКИН РЕЖ. СЕРГЕЙ АЙЗЕНЩАЙН
Момент. От самото начало ли е желанието да си двоен агент?
Да.
Тогава беше изключително вълнуваща мисъл.
Не просто агент, а двоен...
Случва се непрекъснато с всяка служба за сигурност
и всяка офанзивна разузнавателна служба.
Разполагаш хора около вербовчика,
надяваш се да ги вербува и после притежаваш вербувания.
Както казват германците, normal.
От това се роди болезнената връзка
с тайния ръководител на комунистическата група в Оксфорд,
един много чист човек, Станли Мичъл.
СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ
Бяхме в един и същи колеж, той четеше на руски и немски.
Беше от руско-еврейски произход.
Веднъж ходихме на разходка в Дорсет.
Той имаше имената на всички студенти,
които тогава членуваха в комунистическата партия.
Задачата ми в МИ-5 беше да идентифицирам тези хора.
Разбира се, беше ужасно, аз предавах Станли.
Макар сега да съм потресен от поведението си тогава,
все още смятам, че това трябваше да се направи.
В по-късни години Станли достигна до простия извод,
че аз бях онзи човек в живота му.
Това ужасно го разстрои. "Ти си бил, Юда. Свиня такава.
Как е възможно някой да е толкова долен?"
А вашата защита?
"Съжалявам, Станли, но ти принадлежеше към революционно движение,
което целеше да дестабилизира страната ни.
По онова време ние практически бяхме във война със Съветския съюз.
Ти беше на погрешната страна."
Можете ли да сте сигурен,
че сте на правилната страна? - Не, разбира се. Не.
СЪВЪРШЕНИЯТ КОПОЙ
Защо в "Съвършеният копой" беше нужно синът да се самоубие?
Мери така и не чу изстрела.
Първо, защото знаеше, че като двоен агент е разкрит.
В реалния свят той би могъл да сключи сделка.
Освен това за него животът вече беше непоносим.
И се срамуваше пред детето си.
Рони имаше ли чувство на срам?
Определено не мисля.
Чувал съм през ключалката да го прави
пред първата ми мащеха.
Хленчеше, че никога повече не би направил нещо.
Не знам дали изпитваше срам. Не знам как понасяше себе си.
Да живее с фантазиите си,
които не започваха непременно като престъпни кроежи,
но... беше като писането на роман,
в смисъл че той чуваше точните думи
или съзираше в тълпата някакъв знак.
И така започваше някоя измама.
"Аз съм в град Екзитър, разхождам се из едно пустеещо място.
Държа за ръка майка си Олив.
Тъй като беше с ръкавици, нямах контакт с кожата й
и действително, доколкото помня, никога не е имало такъв.
В далечния край на пустеещото място има мрачна сграда с плоска фасада
с прозорци с решетки и без светлини."
"Зад един от тези прозорци с решетки
с вида на затворника от "Монополи" стои баща ми.
Помахвам на Рони горе нависоко,
а той ми помахва, както винаги е правил."
Татко, татко!
"Хванал Олив за ръка, се връщам в колата
в пълно доволство от себе си.
Все пак не всяко момче има майка си само за себе си
и държи баща си в клетка."
"Но според баща ми нищо такова не се е случило.
Идеята, че може да съм го видял в някой от затворите,
силно го оскърбяваше."
Чиста измислица отначало докрай, синко.
Всеки, който познава отвътре затвора в Екзитър,
знае отлично, че от килиите не се вижда пътят.
"И аз му вярвам.
Аз греша, а той е прав.
Той не е бил на онзи прозорец и аз не съм му махал.
Но кое е истината? Кое е спомен?
Трябва да намерим друго име
за начина, по който виждаме минали събития, които са живи в нас."
Не бих казал, че се конфронтирам с вас,
но сте казали нещо, което ме заинтригува
и считам, че заслужава да се изследва.
Може би това наистина е разпит. Може аз да се самозаблуждавам.
Не мога да си представя, че като разпитващ или интервюиращ
вие не търсите отчасти и себе си.
Не мисля, че можем да проникнем много навътре в хората,
но можем да формираме представи за тях, с които да се свържем.
Наели сте частен детектив да разследва баща ви.
Един дебел, един слаб. Попитах адвоката си:
"Как да намеря тези хора?"
Той отвърна: "Не им казвай, че съм ти казал.
Може би са най-безмилостните, които познавам."
Наех ги за абсурдно голяма сума.
Скъпи Дейвид, Благодаря за отделеното време.
...да обсъдим пътя напред.
Всъщност откриха твърде малко.
ДЕЙСТВИТЕЛНИЯТ РЪСТ НА РОНИ ТЕЖЪК ЗА СВОЯ РЪСТ
СЕРИОЗНИ ОБВИНЕНИЯ В ЕКЗИТЪР
Много по-надежден източник за първото дело и затварянето на Рони
е местната преса за деня.
"ЕКСТРАВАГАНТЕН ПОЧТИ ЦЯЛ ЖИВОТ" БАНКРУТ
Мисля, че много млад той е бил осъден на четири години за измама,
но по средата на срока е бил освободен
и е бил осъден повторно на тежък труд.
Веднъж го питах: "Много зле ли беше?"
Отвърна: "Циганите бяха най-зле." И ми разказа за юмручни боеве.
СМЪРТОНОСНА АФЕРА РЕЖ. СИДНИ ЛЪМЕТ
Рони имаше широка гръд. Мисля, че и той самият умееше да се бие.
КАКВО ПРАВИ ЛОНДОНСКИ АВТОБУС НА "СТЕЙТ СТРИЙТ"?
В Чикаго промотирах британската седмица, возех се в лондонски автобуси,
преструвах се, че говоря от телефонни будки.
Тази седмица Джон льо Каре летя от Лондон
до Карсънс за автографи за "Шпионинът, който дойде от студа"
и за най-новата си книга "Войната в огледалото".
Тогава британският генерален консул ми връчи телеграма,
която беше получил от посолството в Джакарта.
БРИТАНСКО ПОСОЛСТВО, ДЖАКАРТА 31 ЮЛИ 1965
Пишеше, че Рони е в затвора и трябват еди колко си пари, за да бъде пуснат.
Съгласен ли съм да платя?
ДОБРА ПЕЧАЛБА
Сумата не беше огромна, но беше доста болезнено.
Това го извади оттам.
Когато доста по-късно повдигнах въпроса, той каза:
"Нищо особено, валутни сделки."
Сега знаем, че е въртял търговия с оръжие
по време, когато Индонезия се възстановяваше от тежък геноцид.
Последния път, когато, доколкото знам, е бил в затвора,
той беше в "Бециркгефенгнис", областния затвор в Цюрих,
за хотелски измами.
Бяха му позволили обаждане за моя сметка.
Каза: "Не мога да понеса повече затвор, синко. Измъкни ме."
Пак ставаше дума за пари.
Не бяха много пари, но за мен беше изключително болезнено.
Още имам кошмарни видения на този едър, жизнен мъж в килия.
Не знам колко време общо е лежал в затвора.
Едва ли са повече от шест-седем години.
Но не мога да си представя как му се е отразило това.
Впрочем Рони ви е съдил!
Наистина. Дадох интервю за "Лондон Уикенд Телевижън".
Пропуснах да кажа, че дължа всичко на него.
Не исках да отдавам на Рони това признание.
Защо да казвам, че дължа всичко на баща си?
Но истината е, че в много отношения може би е така.
Не съм чувствал принадлежност никъде.
В това отношение имам голям късмет.
Имах много богат живот.
Видях много институции и много неща.
Водих много животи по особен начин.
Не чувствам принадлежност към никой от тях.
Това, което ми остана, е усещането, че съм сам.
ЛЬО КАРЕ ИДВА ОТ СТУДА
ЛЬО КАРЕ: ОЩЕ ЕДНА ВЕЛИКА ШПИОНСКА ИСТОРИЯ
Баща ви измъчваше ли се,
че сте станали богат и успешен, докато той не е успял?
НОВИЯТ РОМАН НА ЛЬО КАРЕ АКТУАЛЕН КАТО ДНЕШНИТЕ ЗАГЛАВИЯ
Не знам.
Основният ефект на успеха ми над него
беше, че създаде у него усещане за правомощие.
Купуваше огромни количества мои книги, обикновено на кредит, подписваше ги
"От бащата на автора"
и ги раздаваше като бонбони.
С най-добри пожелания от бащата на автора
Но с най-лошата му страна се сблъсках, когато той ме привика във Виена.
"Синко,
пресметнах колко ми струваше образованието ти.
Имам представа и колко пари правиш."
Следваше заиграването по тънката струна.
"Синко, всичко, което съм искал в живота, са прасета и говеда,
както и местенце в Дорсет. Прасета и говеда.
Хубаво местенце, където да живея с някоя приятна жена, това ми стига.
Затова ми трябват..." И посочваше огромна сума пари.
"Татко, не мога да го направя. Не виждам смисъл.
Но ако наистина искаш прасета и говеда,
тогава бих купил своя къща, в която да живееш.
Ще ти определя и издръжка за управление на фермата.
Нямам ти вяра и за секунда."
Той ме беше нарочил за мишена, която се канеше да измами.
Щях да стана един от многото, зарязани край пътя.
Нямаше да го допусна.
ХОТЕЛ САХЕР, ВИЕНА
Бяхме в "Сахер" във Виена,
най-изискания ресторант в онези дни.
Той нададе ужасен животински вой.
Изкрещя: "Плащаш на собствения си баща да си седи на задника!"
С глас, който можеше да се чуе и оттатък улицата.
После нададе вой и леко се изправи.
Аз сложих ръка на широкия му гръб
и се помъкнахме към вратата на хотела
надолу по стъпалата, където имаше такси, а той ме погледна с умоляващи очи:
"Как да платя за това такси?"
Дадох на шофьора пари
и той замина.
Можеше да склоня и да му дам поне някакви пари.
Но бях толкова гневен, че ми беше трудно да платя дори таксито му.
Това е чувството, че си бил предаден.
Така е. До голяма степен беше това. "Как можеш да ми го причиниш?"
ЕКИПЪТ НА СМАЙЛИ
Хайде, стари друже, време е да си лягаш.
Джордж? Ти победи.
Така ли?
Да.
Предполагам, че е така.
Обичахте ли Рони?
Не знам какво е любовта.
Като дете сигурно съм го обичал.
Но после последствията от живота му ми станаха ясни.
По-късно, когато той поиска всичко, което имах, парите ми...
ЗАВИНАГИ ТВОЙ, Р. КОРНУЕЛ
...успях да издигна нужните прегради.
Към него можех да изпитвам обич.
Можех да изпитвам безразличие, а тайно и омраза.
Тези неща съществуват
в някакви моменти от отношенията между баща и син.
Те са като сезоните. Трябваше да извикам в себе си омраза, за да му избягам.
ПОЧИНАЛИ
КОРНУЕЛ. - На 29 юни
Роналд, нашият скъп и любящ съпруг и баща...
МНОГО ВНЕЗАПНО
Направиха му три погребения.
Аз отидох на първото.
Настояваха да държа реч, аз отказах.
После имаше друго погребение
а после, Бог да ни е на помощ, и възпоменание.
Но не отидох на тях.
Исках да вярвам, че чувствата ми са мъртви.
Не съм виждал гроба му.
Но сте платили погребенията.
Със сигурност, да.
Платих погребенията на всички.
Платих и погребението на майка си. Аз ги платих.
Но какво толкова? Заможен съм, така че платих.
Най-преданият му служител,
който лежа в затвора заради него, се казваше Артър Лоу.
Всички тези хора са с едносрични фамилии.
Имаше и един г-н Бент.
Отидох на "Джърмин Стрийт", щом научих за смъртта му,
за да видя дали там беше останало нещо.
Артър каза: "Хайде да вдигнем голям купон. Ще ни се отрази добре.
Да отидем в бар "Джулс" отсреща."
БАР ДЖУЛС
Осем души отидохме, а Артър водеше.
Пихме шампанско, ядохме стриди и какво ли не още.
Очаквахме да се разведрим. Или Артър поне.
Той плати много великодушно. Купонът си беше негов.
ДАМА, ПОП, АСО, ШПИОНИН
Купонът си е мой, Джордж. Ще платя, когато съм готов.
Два дни по-късно получих сметката по пощата.
"Бихте ли платили при първа възможност?"
Рони вечно нямаше пари.
Той правеше удари, но веднага след това
разходите се оказваха по-големи и парите отново изчезваха.
Беше като пристрастен към кризите.
Сигурно през цялото време е живял на ръба.
Вероятно се е самоубедил,
че това е почтен и ценен принос за общността
и те ще са щастливи, а той ще е несметно богат.
И всъщност той беше на косъм да го постигне.
Не го оправдавам. Само се опитвам да ви обясня
колко близо беше той до успеха.
И колко абсурдни бяха фантазиите му.
Но светът живее с фантазии.
Съгласен съм. Мембраната между онова, което той стори и не успя,
и изключително богатите, успешни и почитани хора
е много, много тънка.
"Рони е мъртъв, а аз отивам пак във Виена,
за да вдишам въздуха на града,
докато пиша за него в полуавтобиографичния роман,
над който най-сетне мога да размишлявам.
Не отново в "Сахер".
Имам страх, че сервитьорите ще си спомнят
как Рони рухва на масата, а аз почти го изнасям оттам.
Полетът ми за Швехат има закъснение
и на рецепцията на случайно избрания от мен хотел
има възрастен нощен портиер.
Той гледа безмълвно, докато попълвам регистрационния формуляр.
После продумва с тих и почтителен виенски немски:
"Баща ви беше велик човек.
Вие се отнесохте с него възмутително."
Чувам отново и отново,
че не съм ви притиснал достатъчно относно предателството.
Провалих се в своето интервю или разпит.
Струва ми се, че изцедихте и последната капка по темата.
Но ще отговоря на всеки ваш въпрос, доколкото истинно мога.
Нима искат да се разплачете?
Да плача? Да... това го мога.
Както мога да имитирам птичи звуци.
Няма да говоря за сексуалния си живот, както не бихте сторили и вие.
Това изглежда нещо изключително лично.
Любовният ми живот беше много труден, както вероятно предполагате,
но той се разви чудесно и това е достатъчно по тази тема.
Какво искат хората?
Те искат да мислят, че съм двуличен,
с измамен език,
че използвам чара си като подмамваща светлинка,
както и че вероятно измъчвам децата си.
Те искат да свалят маската ми,
но преди това аз искам да знам какво има зад тази маска.
Имате всичко, което съм, доколкото ми е известно.
ТУНЕЛ ЗА ГЪЛЪБИ ИСТОРИИ ОТ МОЯ ЖИВОТ
В мемоара си казвате: "Нищо от това не е истина, а както си го представям."
Вътре в балона аз черпя от неизмислицата
и я превръщам в измислица.
Искам да извличам спретнати истории от възприеманата реалност край мен.
ВОЙНАТА В ОГЛЕДАЛОТО РЕЖ. ФРАНК ПИЪРСЪН
Но аз не съм извършил никой от героизмите в книгите ми.
Но защо от самото начало казвате на хората, че историята е фалшива?
Ако двамата с вас бяхме свидетели на катастрофа,
всеки щеше да има своя версия на случилото се.
Тогава каква е истината?
Обективната истина е възприеманата от отсъстваща трета страна,
но иначе истината е субективна.
Коя е тази трета страна? Бог ли?
Съществува някакъв фактически архив, до който никога няма да се доберем.
Моята работа беше да създавам достоверни истории
от световете, които посещавах или ме посещаваха.
За мен пътуването беше въображаемо.
Въображаемото убежище от реалността.
Пресъздаването на хаоса.
Не систематично, а по един всеобхватен, индивидуализиран начин,
който кара хората да не се чувстват в стил Джеймс Бонд:
"Иска ми се да бях аз."
А по-скоро: "Боже, дано да не съм аз."
"Като млад и безгрижен шпионин
за мен беше естествено да вярвам, че най-опасните тайни на нацията
са заключени в очукан зелен сейф,
скътан в края на лабиринт от мрачни коридори
на последния етаж на ул. "Бродуей" 54
в уединения кабинет на директора на "Сикрет Сървис".
Бях чувал за документ, толкова секретен,
че дори самият директор едва го докосвал.
А сега ни застигна тъжният ден,
когато над Бродуейските сгради ще се спусне последната завеса.
Неприкосновен ли е сейфът на директора?
Дали кранове, железни лостове и безмълвни мъже няма да го пренесат
в следващия етап от дългото му житейско пътуване?
Неохотно е отсъдено сейфът да бъде отворен."
У кого е проклетият ключ?
"Явно не е у сегашния директор."
"Той се е зарекъл никога да не надниква в сейфа.
Не можеш да издадеш нещо, което не знаеш."
Не става!
Повикайте Бил Касоразбивача.
"Службите вече са разбивали ключалки.
Изглежда, е време да разбият поредната."
"Ключалката поддава."
"Сейфът е празен. Пуст.
Непосветен и в най-баналната тайна."
Чакайте!
Дали не е сейф примамка, прикриващ светая светих?
"Сейфът внимателно е издърпан от стената.
Директорът наднича зад него."
"И измъква много стар чифт дебели панталони
с прикрепен към тях етикет.
Надписът съобщава, че панталоните са били носени от Рудолф Хес...
...заместникът на Адолф Хитлер, когато летял за Шотландия
да преговаря за мир с херцога на Хамилтън,
заблуждавайки се, че херцогът споделя фашистките му възгледи."
ЗАМЕСТНИКЪТ НА ХИТЛЕР КАЦА С ПАРАШУТ В ШОТЛАНДИЯ
ЧОВЕК No3 ИМАЛ "МИРНА ЗАБЛУДА"
"Под надписа е надраскано нещо на ръка."
"Моля, анализирайте.
Може да добием представа за немската текстилна индустрия."
Това беше история за мъже от бледнееща имперска сила,
взиращи се във фалшиво свое отражение.
Още охраняват една велика нация, още играят световната игра.
А всъщност те бяха трагично стопена тълпа,
водена от собствената си носталгия.
А когато вие погледнете в огледалото?
Сега ли? Днес?
С възрастта се чувствам много по-добре със себе си.
По-помирен с този, който бях. И който не бях.
Затова не съм твърде недоволен, щом надникна в огледалото,
освен ако нямам ужасен махмурлук.
Гледам на вас като на изтънчен поет на самоненавистта.
Да, мога да го приема.
Едва през последните години чувствам, че открих своята свобода,
и харесвам да съм това, в което съм най-добър.
Не просто да съм писател, това е нещо инцидентно, а да пиша.
Без творческия живот аз имам твърде малка идентичност.
Аз съм като актьор без роля.
С работата аз съм възможно най-близо до това, да съм щастлив човек.
А аз обожавам да пиша.
Така че съм такова животно.
Почти не смея да претендирам за това, но ще го направя тук - аз съм творец.
ДЕЙВИД КОРНУЕЛ ПОЧИНА НА 12 ДЕКЕМВРИ 2020
НА 89-ГОДИШНА ВЪЗРАСТ.
В ПАМЕТ НА ДЖЕЙН КОРНУЕЛ
Превод на субтитрите: Милена Боринова