Jeg har som regel ingen ide om, hvor jeg jeg skal begynde,
men du har givet mig en ide.
Og hvad var det?
Du spurgte mig om vores forhold.
Det gik dybere. Du spurgte: "Hvem er du?"
For jeg har set mange af dine film.
Til tider er du et spøgelse, andre gange er du Gud.
Nogle gange er du til stede.
Jeg måtte vide, hvem jeg talte med. Er du min ven ved bålet?
Var en du en fremmed på bussen?
Hvem er du?
Dette er performance.
Man må vide, om man optræder for en fagforening, et elitepublikum.
Man må vide noget om ens publikums ambitioner.
Og hvis jeg ikke kan svare dig?
Jeg vil gerne svare, men måske kan jeg ikke.
Så må vi kæmpe videre, og finde ud af, hvem du er.
Da jeg startede i efterretningstjenesten,
havde jeg foretaget mange interviews, hvilket er forhør.
I forholdet er der omgående en afhængighed af mig som forhørsleder.
"Hvordan har din mor det? Kan jeg ringe til nogen?"
En følelsesmæssig binding, om den er ægte eller falsk, åbner for samtalen.
For det første viser det, at jeg er den eneste ven, du har.
Man etablerer et afhængighedsforhold?
Man etablerer deres afhængighed af forhørslederen, ja.
Hvis man ønsker noget udtrykt, som muligvis er usandt,
og man ved, det er usandt, så er det en start.
EN PERFEKT SPION
DAME KONGE ES SPION
"Næsten alle mine bøger havde Duernes Tunnel
som arbejdstitel, på et tidspunkt."
DUERNES TUNNEL AF JOHN LE CARRÉ
"Titlens oprindelse kan nemt forklares.
Jeg var teenager, da min far tog mig med
på en af sine spilleture til Monte Carlo.
Tæt ved det gamle kasino lå sportsklubben."
"Ved dets fod lå der en plæne
og en skydebane vendt mod havet."
"Under plænen løb små parallelle tunneller...
SPIONEN DER KOM IND FRA KULDEN INSTR. MARTIN RITT
...som udmundede ved vandkanten.
Levende duer blev puttet i tunnellerne
som var blevet udklækket og indfanget på spillekasinoets tag.
Deres opgave var at flagre ned ad en begsort tunnel,
indtil de dukkede frem på middelhavshimlen
som bytte for de velnærede sportslige herrer..."
"Stop!"
"...som stod og ventede med deres haglbøsser."
"Duerne, som undgik at blive skudt eller blot var sårede,
vendte tilbage til deres fødested på kasinotaget,
hvor de samme bure ventede dem.
Hvorfor netop dette billede har hjemsøgt mig i så lang tid,
er noget, lytteren...
...måske bedre forstår, end jeg selv gør."
De færreste af jer har nok hørt navnet David Cornwell.
Han er ekspert i hemmeligheder, og er selv tidligere spion
og har skrevet et par dusin bøger, som næsten alle er bestsellere,
skrevet under pseudonymet John le Carré.
FREMTRÆDENDE ROMANFORFATTER
Cornwell har levet dette dobbeltliv i over 50 år
og giver sjældent interviews.
SPIONVERDENEN SOM KUN LE CARRE KENDER DEN
Forræderi fascinerer mig.
Jeg har gennemlevet en periode med endeløst forræderi.
I den hemmelige verden arbejdede jeg for to tjenester,
som begge blev forrådt til det yderste.
Jeg følte mig svigtet som barn.
Jeg følte, at jeg selv havde svigtet andre.
Som mange kunstnerisk anlagte mennesker
har jeg levet i en fantasiboble, siden jeg var barn.
Den hemmelige verden var ikke nok for mig.
Jeg var underordnet og fik ikke meget at vide.
Så jeg genopfandt den hemmelige verden og fyldte den med mine folk.
TELEFON TIL AFDØDE
I mange af historierne er der svindlere og ofre.
TIL DØDEN JER SKILLER
Dem, som kontrollerer, og dem, som kontrolleres.
Nu taler vi om min barndom.
Min far var svindler.
Livet var en scene.
Hvor alt var skuespil.
Det var kedeligt ikke at være på scenen.
Og risikoen gav livet spænding.
Men det vigtigste var at udtrykke sin personlighed.
Vi talte aldrig om sandheden.
Vi talte aldrig om overbevisninger.
Du følte dig snydt?
Nej, jeg deltog. Jeg deltog.
Man øvede sit skuespil, lærte at være morsom og promovere sig.
Man opdager tidligt, at mennesket ikke besidder et centrum.
Jeg blev ikke narret. Jeg blev tilskyndet til at narre andre.
Hvis vi flyttede til et andet sted, så betalte vi ikke regningerne.
Hvis vi måtte slukke lysene i huset,
fordi folk ledte efter min far, Ronnie,
så var det helt normalt for os på den tid.
Det er ikke for at få ynk.
Jeg citerer ofte Graham Greene:
"Barndommen er forfatterens bankopsparing."
Jeg klager ikke, det er bare selvobservation.
"Jeg har set huset, jeg blev født i,
men mit foretrukne fødested
er et helt andet, i min fantasi.
Det er lavet af røde mursten, og det er ramponeret og saneringsklart,
med knuste ruder, et 'Til Salg'-skilt og et gammelt vaskekar stående i haven.
Et sted, hvor børn kan gemme sig, ikke hvor de fødes.
Ikke desto mindre blev jeg født der, ifølge min fantasi."
"Jeg blev født på loftet
ved siden af en stak brune kasser,
som min far altid slæbte med sig, når han var på flugt."
"Min mor ligger på en feltmadras, og gør sit ynkelige yderste,
hvad hendes yderste nu måtte være."
"Således blev jeg født
og pakket sammen med min mors få ejendele,
for vi fik for nylig igen et besøg af fogeden,
og vi må rejse let."
"Bagagerummet er låst udefra."
"Jeg er allerede på flugt. Det har jeg været lige siden."
Min mor forsvandt, da jeg var fem.
Jeg havde slet ikke noget forhold til hende.
Min far gik igennem en serie af erstatningsmødre.
Én stedmor, som besad et vist heltemod,
kunne rette skuden op en overgang.
MIN MOR, OLIVE
Min mor var et mysterium.
Fordi vi fik aldrig fortalt, hvad der skete med hende.
Var hun død eller levende?
Ronnie brød sig ikke om barske sandheder.
DAME KONGE ES SPION BBC - INSTR. JOHN IRVIN
Jeg mødte hende igen, da jeg var 21.
Jeg skrev til hendes bror, som skrev tilbage:
"Her er hendes adresse. Du må ikke sige, at jeg fortalte dig det."
Jeg skrev til min mor: "Din bror fortæller mig..."
Jeg følte mig ikke forpligtet af det forbud.
Forestillede du dig, at hun fortrød, at hun efterlod dig og din bror?
Da jeg så hende igen, spurgte jeg hende direkte.
Hun svarede, hvad hun altid svarede,
at min far var utålelig at være sammen med,
at hun var træt af hans mange elskerinder.
At der aldrig var penge nok.
Hun brød sig ikke om alle de kriminelle, som han havde omkring sig.
Hun sagde, at hvis hun havde forsøgt andet,
så kendte han mange dygtige advokater, hvilket var sandt,
at hun ville ikke have haft en chance i ægteskabsretten.
Så hun opgav det hele, og mente, at hun bare ville smutte.
Husker du den dag, hun tog afsted?
Nej.
Hvis man har tænkt sig at forlade sine børn den nat,
med sin hvide kuffert pakket,
kysser man dem så farvel?
Kom hun ind på vores soveværelse? Så hun på os en sidste gang?
Det forestiller jeg mig.
Du endte faktisk med kufferten.
Da hun døde,
var der en smuk hvid læderkuffert fra Harrods
med silkefor.
Hendes initialer stod på kufferten, "O.M.C.," Olive Moore Cornwell.
Det må have været den kuffert, som hun pakkede sit tøj i.
Jeg forestillede mig, at den havde indeholdt fantastiske gevandter.
De mest udsøgte klæder.
På stueetagen kan fruen finde alle tænkelige rejsetasker
Hun tog den med sig til en form for fattigdom.
Hun stak af med en fyr, som ingen penge havde.
Jeg forestillede mig, kufferten blev tømt,
og den sidste luksus falmede langsomt bort.
Jeg har kufferten endnu. Det eneste minde, jeg har af hende.
Fysisk bevis for, at det virkelig skete.
Hvad betød kufferten for dig? Hvorfor beholde den?
Jeg anklagede den for at være en medsammensvoren
i hendes hemmelige afsked fra huset den aften.
For mig er den historisk.
Hun var følelsesmæssigt uigennemtrængelig.
Jeg hørte hende aldrig udtrykke en ærlig følelse.
Men da hun kom på plejehjem i hendes sidste år,
der skabte hun en fantasi sammen med sygeplejerskerne.
Hun malede et billede af moderlig omsorg for os.
Vores lange liv sammen, så sjovt vi havde haft det.
Hun udfyldte de manglende år.
På sit dødsleje
forvekslede hun mig ironisk nok med min far.
Hun sagde: "Du gav mig aldrig orkidéer."
Jeg tror, det var en henvisning til en af hans elskerinder.
Det finder jeg aldrig ud af.
Jeg spurgte: "Hvilken farve?"
Hun svarede: "Jeg er ligeglad. Jeg har aldrig set en. Hent mig en."
VED RONNIES HOF EN SØNS KRIMINELLE LØBEBANE
AF JOHN LE CARRÉ
Folk elskede Ronnie, selv dem, han havde snydt.
SØN AF EN SVINDLER AF JOHN LE CARRÉ
STEM PÅ RONNIE CORNWELL
Når han stod på scenen og forførte folk,
troede han fuldt og fast på det, han gjorde.
Hans anfald af ekstrem charme
og veltalenhed var, hvor han følte sig mest ægte.
"Søn? Når jeg bliver dømt, for det bliver jeg sandelig,
så bliver jeg dømt for, hvordan jeg behandlede dig og din bror, Tony.
Det er Guds vilje."
Gud var en god ven af ham.
Om han troede på Gud, er uvist, men han var sikker på, Gud troede på ham.
Disse enestående, geniale svindelnumre
var en del af den samtale, han førte med Gud.
"Hvis jeg gør det, kan jeg slippe afsted med det?"
Han forhandlede med Gud.
Ja, eller nærmere væddede med Gud.
"Hvis jeg satser det beløb, hvad så?"
Om han skulle stjæle, låne eller bestikke rektor, så ville Ronnie,
at jeg fik en fin uddannelse.
Jeg lærte at omgås en klasse, som jeg ikke tilhørte.
Jeg læste og følte mig ofte ringeagtet.
Til tider hadede jeg den klasse, jeg var blevet tildelt.
Det var fjendtligt territorie.
Men jeg lærte at klæde mig ordentligt. Jeg lærte at tale ordentligt.
Jeg forvandlede mig til en af dem, men følte mig ikke som en af dem.
SØNNER OG SPIONER 'Jeg ved, hvem du er,'
Jeg var en lille spion som barn.
Når Ronnie tog ud, så undersøgte jeg.
Jeg anede ikke, hvad verden indeholdt.
10. BEGÆRING VEDR CORNWELL, RONALD THOMAS ARCHIBALD
Når inkassatoren dukkede op, forsvandt mit legetøj.
Møblerne forsvandt. Kvinder forsvandt.
Mødre forsvandt.
HØJESTERET KONKURSRETTEN
Når Ronnie blev rigtig skræmt,
så var det: "Mørkelæg huset, sluk for lyset, gem bilerne i baghaven."
Han frygtede ikke loven, han frygtede de kriminelle.
♪ Jaloux hjerte Åh, jaloux hjerte ♪
♪ Slå ej mere ♪
♪ Ser du ikke den skade Du har forvoldt... ♪
Da han døde havde han et kontor på Jermyn Street.
På øverste etage boede der prostituerede.
De var altid klar til at varme nogle pølser, som han udtrykte det.
Han ejede to Ford Zephyr-biler,
et hus i Henley og et på Tite Street i Chelsea.
Deres formål er mig ubekendt.
Og han havde disse kontorer.
Vi kunne ikke finde nok penge på ham eller i hans skrivebordsskuffer
til at betale hans ansatte for resten af ugen.
Der var ingen penge.
Der var en hest i Frankrig på Maisons-Laffitte,
og et par heste i Irland.
Du kaldte dem "døgenigterne".
"Døgenigterne".
Han kendte en jockeyverdensmester, Gordon Richards.
Da Gordon trak sig tilbage, aftalte han at udvælge heste ved auktion til Ronnie,
og på et tidspunkt har han måttet betale for dem.
Hans største glæde var at vise sig til Ascot og have en hest med i løbet.
Ronnie nåede et punkt, hvor bookmakerne
ikke tillod ham at komme på banen mere,
og de havde folk til at håndhæve det.
Man skal vare sig for at dukke op på en væddeløbsbane
uden at have betalt sin gæld.
Jeg blev sendt afsted med en kuffert fuld af penge
til deling mellem bookmakerne.
Wauw! Det er Rupert! Han er foran nu!
Han havde en hest opkaldt efter min halvbror,
og den deltog i Cesarewitch-løbet.
Pludselig havde vi en hel masse kontanter.
Tak skal I have, drenge.
Jeg sad på toget med pengene.
Der kom en stor mand hen til mig.
Er du ikke Ronnie Cornwells søn?
Prøv ikke på det igen, sønnike.
Han rørte mig på næsen.
Da jeg kom hjem, ventede Ronnie.
Han talte pengene igen og igen,
og han nægtede at tro, at jeg ikke havde taget nogen.
Kom nu, knægt.
Tøm lommerne.
Vis mig, hvad du har taget.
Til sidst gav han mig fem pund, fordi jeg var en god dreng.
Var han skuffet over din mangel på tyvagtighed?
Det var mere forundring over, at...
"Så god kan man ikke være," tænkte han.
"Ingen er så ærlige. Det er unaturligt."
Sikke en romantisk barndom, hvad?
Ja, jeg må gøre det klart,
at uanset, hvad jeg husker senere,
og på trods af mine afsavn, mødre og den slags,
så var det utrolig spændende.
Vi har ikke talt om, at jeg skulle være sagfører.
Og min storebror skulle blive advokat.
Jeg ville på Oxford, og jeg blev tilbudt en plads der.
Ronnie ville vide, hvad det var, han betalte for.
I fejhed påstod jeg, jeg ville læse jura.
Men da han hørte ad bagvejen, at jeg læste moderne sprog,
antastede han min vejleder og forlangte at vide, hvordan helvede det var sket.
Var det deres skyld eller min?
FRA SENIORVEJLEDEREN
Min vejleder, Vivian Green, viste ham døren.
LINCOLN COLLEGE, VEJLEDERS RAPPORT Cornwell er en mand af kvalitet.
ANSØGNING OM OPTAGELSE
Jeg fortsatte med at læse moderne sprog.
D.J.M. CORNWELL. - 1952 MOD. SPROG.
Midt i mit andet skoleår gik han eftertrykkeligt fallit.
Det var kolossalt, én og en kvart million pund.
Westminster Bank i Oxford bestemte sig derefter, af usagte årsager,
at lukke min konto.
Min kæreste og jeg var glade for hinanden, så vi blev gift.
DAME KONGE ES SPION
Jeg underviste på en tredjerangs privatskole.
Det var den samme skole som, i min fantasi,
jeg beskriver i starten af Dame konge es spion.
DAME KONGE ES SPION
Vi levede i fattigdom
med udendørs das, og et vaskekar af tin.
Men så, på heroisk vis,
overtalte Vivian Green Lincoln College til at lade mig komme tilbage.
De ville finde pengene til mig.
Vi tog tilbage, og de gav os en stor fin lejlighed.
Lykken havde vendt sig.
Tiltrækningen til det institutionelle vendte tilbage,
da Eton inviterede mig til at undervise deres øverste klasse.
Jeg troede, jeg skole være skolemester på Eton for resten af livet.
Men efter to år var jeg træt af det.
Spionerne fik fat i mig, og jeg troede, jeg skulle være spion resten af livet.
Det er svært at rekruttere folk til efterretningstjenesten.
Man vil have én, som er lidt slem,
men samtidig loyal.
Der var en bestemt type, de søgte dengang, og den type var mig.
Tidligt fra reden.
Kostskole.
En uafhængig personlighed.
Men en glæde ved institutionelle rammer.
Jeg ser stadig mit liv som en serie af omfavnelser og flugt.
Jeg tilsluttede mig en efterretningstjeneste og fik nok.
Flyttede til en anden og fik nok.
Jeg var misfornøjet med den kolde krig, hvilket kom naturligt,
når man så alle nazisterne, som gik rundt i Vesttyskland.
Og sandelig også i Østtyskland.
Hvad havde vi kæmpet for?
Som om krigen aldrig havde fundet sted?
Sådan føltes det.
Der var en utrolig stærk tilskyndelse til at glemme.
Jeg var udstationeret i Vesttyskland under diplomatisk dække.
Det var et af mit livs store lykketræf,
fordi jeg var der, da Berlinmuren blev opført.
Konflikten mellem Øst og Vest var tydelig i Berlin.
Presset var konstant. Det påvirkede alle.
Verdens opmærksomhed er rettet mod Berlin.
Den sidste store udvandring af flygtninge fra øst er registreret,
mens det tyske kommunistregime forsøger at lukke grænsen.
Strømmen af asylsøgende her på grænsen til friheden
er oppe på 1.500 om dagen.
DU FORLADER NU DEN AMERIKANSKE SEKTOR
Jeg tog til Berlin og så med mine egne øjne, hvad der foregik.
De store dramaer skete, før muren blev opført.
Vesttyske brandfolk, som bredte deres trampoliner ud under bygningen.
Folk sprang ned i dem.
Det var hjerteskærende.
BERLINMUREN ER ET SKAMMENS SYMBOL
BERLINMUREN ER FRONTLINJEN I DEN KOLDE KRIG
Hvad var din følelsesmæssige reaktion?
En blanding af vrede, afsky og empati.
Det var en milepæl for mig.
Det drev mig til at skrive Spionen der kom ind fra kulden.
Påvirkede det din forståelse af verden?
Det var snarere en bekræftelse af min forståelse af verden.
Det var det grimmeste udtryk for menneskehedens kamp.
Jeg følte, at begge sider, Øst og Vest,
opfandt den fjende, de behøvede.
SAMMEN SEJRER VI!
Den glatte overgang fra anti-nazismen til anti-kommunisme.
SAMMEN VIL VI KVÆLE HITLERISMEN!
STOP KOMMUNISMEN! DET ER ALLES ANSVAR
Jeg kom tilbage fra Berlin.
Jeg vidste, at jeg ville skrive en roman om min oplevelse.
Det var sommer. Jeg sad ude i haven for det meste.
Børnene løb rundt.
Jeg startede måske klokken fire eller fem om morgenen.
Jeg følte en rus af blod og vrede.
Og det tjente formålet ganske godt,
og det var Spionen der kom ind fra kulden.
Hvad fanden troede du, spioner var for nogle?
Moralske filosoffer, som måler alt op i forholdet mellem Gud eller Karl Marx?
Det er de ikke. De er bare en flok lurvede stoddere, ligesom mig.
Små mænd, alkoholikere, bøsser, tøffelhelte,
tjenestemænd, der leger røvere og soldater for at give deres liv et pift.
Tror du, de sidder i munkeceller og funderer over godt og ondt?
En af de største forfattere for tiden
hedder i virkeligheden David Cornwell,
men han er meget bedre kendt under navnet John le Carré.
Hvor mange eksemplarer af din bog har du solgt?
Hvis vi medregner de forskellige udgaver, bogklubber, paperback, verdensmarkedet,
så ligger tallet på en tolv-femten millioner.
SPIONEN DER KOM IND FRA KULDEN
Jeg går ud fra, at du var overrasket over bogens succes.
FIRE MÅNEDER SOM AMERIKAS BESTSELLER!
1 SPIONEN DER KOM IND FRA KULDEN LE CARRÉ
Det overraskede mig ikke, fordi jeg følte,
at jeg havde skrevet noget,
der på dybeste vis ydtrykte mine egne følelser,
og at det var noget af varig substans.
JOHN LE CARRÉ ER DEN BEDSTE FORFATTER TIL...
Både min agent og forlæggeren så snart, at bogen virkelig havde fremdrift.
Man skal huske omstændighederne omkring den tid.
På det tidspunkt havde vi fået nok James Bond.
DR. NO INSTR. TERENCE YOUNG
Du er sandelig heldig, hr...
Bond. James Bond.
Virkeligheden, som den så ud i nyhederne,
og begivenhederne på den tid
viste spioner som en lurvet hær af ensomme dommere.
Tilfældigvis kom jeg med modgiften.
Problemet med det, og jeg har levet med det helt til i dag,
er, at jeg fik secret service til at ligne en flok genier.
For på den tid, var vi en forkrøblet organisation
som nemt kunne være blevet kasseret og startet forfra.
DAME KONGE ES SPION
"Hvis dit livs mission er at indsamle forrædere
og få dem over på din side,
så kan man ikke klage, når en af ens egne
viser sig at være indsamlet af andre.
Da jeg skrev Dame konge es spion,
var det Kim Philbys grumsede lys, som lyste vej for mig,"
"MI6s geniale tidligere chef for kontraspionage.
Engang var han tæt på at blive chef for tjenesten, og han var russisk spion."
BRITISK EKS-DIPLOMAT SPION FOR RUSLAND
Halvvejs igennem min tid i Vesttyskland
blev Philbys afhopning bekendtgjort.
Hans forsvinden fra Beirut og hans tilsynekomst i Moskva.
Det var et chok for alle efterretningstjenesterne.
Vi bliver forfulgt.
Spørgsmålet er, om MI5 og MI6 ville have ham væk.
Ingen ville eksponeres på den måde. Det var et stort problem.
En retssag mod en meget vigtig spion.
Det ville skade nationen og ikke gøre meget gavn.
Ved eftertanke, har de, der bestemmer sagt: "Gudskelov."
"Gudskelov"? Lod de ham undslippe?
Ja.
Tak, kammerat.
Philbys afhopning gik lige i hjertet
på organisationen på den tid.
Han var fra Westminster.
I inderkredsen af den engelske elite.
Derfor overså folk
Philbys ret klare fortid.
E.5. TOPHEMMELIGT.
Det ville ikke have været svært at etablere,
at han tidligt havde kontakt med kommunister.
Han giftede sig med en kvindelig kommunist i Wien.
PHILBYS FØRSTE KONE
Den slags kunne ignoreres, fordi... han er en af os. Han er en af os.
Havde man virkelig gået i dybden i Philbys baggrund,
havde man sagt, at han var...
Han er ikke helt god. Det kan vi ikke have.
Men tværtimod, han var virkelig charmerende
og elskede at bedrage.
TOPHEMMELIGT OG PERSONLIGT.
"Nicholas Elliot, Philbys mest loyale ven og fortrolige,
hans hengivne våbenbroder i krig og fred. Barn af Eton.
Søn af den tidligere rektor, eventyrer, bjergbestiger og nar."
"Blandt de mange usædvanlige ting, som Elliot havde udrettet i sit liv,
og utvivlsomt det mest smertefulde, var at sidde i Beirut overfor
hans nære ven, kollega, og mentor, Kim Philby,
og høre ham tilstå, at han havde været spion for russerne
i alle de år, de havde kendt hinanden."
Nick Elliot fortalte mig, at han tog ud for at interviewe Philby i Beirut
og få en tilståelse ud af ham.
Philby fortalte, at han ikke spillede rigtigt dobbeltspil,
men at han var utrolig ensom.
Hans liv var uinteressant,
og afhængigheden af forræderiet var en del af ham.
Han forrådte alle, helt fra barnsben.
SANDHEDEN ER MÆRKELIGERE END FIKTION
Ordet "dobbeltagent" bliver ofte misbrugt.
Philby bliver ofte beskrevet i pressen som en dobbeltagent.
Faktisk var Philby en ligefrem,
højtplaceret, gemen forræder.
Hvad er forskellen?
Altså, han var spion for russerne.
Som dobbeltagent havde han spioneret for russerne.
Men vi ville så have spillet ham tilbage mod russerne.
Jeg kendte Elliott rimelig godt. Han var en høj fyr.
En mager krop, vest, briller.
Han talte som en Eton-mand, han var søn af en rektor på Eton,
fra en lang række af Eton-studerende, meget aristokratisk.
Kan du efterligne hans stemme?
Ja. Jeg sagde: "Nick,
da du forhørte Kim, hvilke sanktioner var du bemyndiget til at bruge?"
"Sanktioner? Hvad mener du?"
"Kunne han presses?
Kunne du have tvunget ham tilbage til London?"
"Min kære ven, ingen ville have ham London."
Jeg spurgte: "Hvad kunne du true ham med?
Nick, kom nu, spyt ud." Han svarede:
"Jeg fortalte ham, at hvis han ikke tilstod,
så ville ingen delegation, ambassade,
virksomhed eller klub i hele Mellemøsten
have noget med ham at gøre."
"Det må have skræmt ham."
"Det gjorde det."
Han spillede den dumme englænder,
om han faktisk var det, som mange påstår, ved jeg ikke.
Du skrev på et tidspunkt noget.
"Philby var dygtig til at bedrage andre.
Elliott var lige så dygtig til at bedrage sig selv."
Godt, jeg sagde det.
Jeg har altid ment,
at det var instinkt, og ikke overvejelse, som fik Philby til at agere.
Følelsen af at gå ud på gaden med hemmeligheder, ingen andre kender.
Det er den selvpålagte skizofreni, som den hemmelige agent elsker.
"Selvpålagte skizofreni."
Den konstante dobbelthed.
Følelsen af at være det modsatte af ens ydre.
Men er der ingen glæde i at påvirke udviklingen?
Jo, den glæde er stor.
En sensuel rejse,
hvor man konstant udfordrer skæbnen og overlever.
At gøre en forskel, jo, klart.
At føle sig som universets midtpunkt gør forfængeligheden godt.
At videregive det pureste guld til Sovjetunionen, til dine overordnede.
"Elsker du mig nu? Hvis jeg giver dig det her, elsker du mig?"
Jeg kan levende forestille mig glæden.
Ikke i mig, men i ham.
Hr. le Carré, du beskrev Kin Philby som
"Hævneren, som ødelagde slottet indefra".
Han er en af de sære mennesker født ind i en verden af privilegier,
og som på visse områder foragter de fordele, han blev født med.
Et menneske, som følte, at han var bedre end samfundet,
men som samtidig ikke kunne tilgive samfundet for at givet ham sin status.
Han var i konflikt med sig selv, mener jeg.
Da jeg endelig tog til Moskva i 1988,
blev jeg inviteret til en fest hos den sovjetiske forfatterforening.
PHILBY-DOSSIERET GENRIKH BOROVIK
Der var en stor mand ved navn Genrikh Borovik.
Borovik kom hen til mig og sagde:
"David, du skal møde en af mine gode venner.
Han er en stor fan af dine bøger.
Kim Philby."
Jeg svarede, med et tungt hjerte,
at jeg skal til middag med vores ambassadør.
Jeg kan ikke ikke spise middag med dronningens repræsentant den ene aften
og med dronningens forræder den næste.
Der findes ondskab i verden.
Han havde blindt fulgt Stalin i mange år.
Hvordan han kunne arbejde for et sådant menneske, sådan en sag,
som sovjetkommunismen, fatter jeg ikke,
Han vidste bedre end nogen, hvad han gjorde.
Det var hans afhængighed, fornøjelsen han fik af at bedrage, som styrede ham.
Følelsen af at spille begge ender mod midten.
Han var verdens centrum. Verden var et spil.
I sidste ende havde det meget lidt med ideologi at gøre.
Det startede muligvis som ideologi. Men forræderiet blev en afhængighed.
Havde du ladet ham passe din kat, ville han efter et par uger
have forrådt katten.
Jeg havde noget til fælles med Philby.
Fristelsen
til at vende ryggen til alt, man er blevet lært og har erfaret
og gå sine egne veje.
Jeg forstår, hvordan det skete for Philby.
Og jeg takker Gud for, at jeg ikke vendte mig i den retning.
Der kom et punkt i mit liv, hvor jeg nåede en korsvej.
Jeg kunne være blevet en rigtig skidt karakter.
Heldigvis fandt min tyvagtighed et andet hjem.
EN FOFATTERS OPGAVE: ''STJÆL FRA LIVET'
En forfatter spiller lettere falsk. Han er anderledes.
Han skaber ting i ensomhed
ved at grave, ved at abstrahere forskellige oplevelser
og samle dem igen og prøve at skabe en pakke,
som man så kan tilbyde offentligheden.
På en måde er han en tryllekunstner.
Og hvis folk konstant ser, om han har noget i ærmet,
så er nummeret ødelagt.
At skrive er altid selvopdagelse for mig.
Hvordan karaktererne opfører sig, og hvordan de udvikler sig,
hvilke lyster de har,
de kommer til live på det blanke ark,
og de fortæller mig lidt om, hvem jeg selv er.
DAME KONGE ES SPION
George Smiley er naturligvis
den ideelle far, som jeg aldrig havde.
Det er forsøg på selverkendelse.
Små glimt på vejen af, hvem man virkelig er.
Jeg har aldrig gået til psykoanalyse.
Hvis jeg kendte mine egne hemmeligheder, så kunne jeg ikke længere skrive.
Hvad lærte du om dig selv fra Bill Haydon?
Det var noget, jeg vidste allerede.
Jeg vidste det også med hensyn til Philby.
Haydon er jo til en vis grad skabt med Philby som forbillede.
Et latent instinkt i mig,
som jeg aldrig bevidst har brugt, udnyttet, faldet for,
og det er at føle sig som verdens konge, som Haydon mente, han var.
Til tider kunne glæden ved at opholde mig i den hemmelige verden,
tæt på begivenhederne og sandheden,
fylde mig med jubel.
FAUST INSTR. F.W. MURNAU
Faustisk set er det dét, som udgør verdens midterste punkt.
"Was die Welt im Innersten zusammenhält".
...hvad der inderst inde holder verden sammen...
DEN HEMMELIGE PILGRIM
Og så er der den fortvivlede sætning i Den hemmelige pilgrim:
"At vide, at det inderste rum..."
"...er tomt." Ja.
Af en eller anden grund tror vi, at der eksisterer et inderste rum,
hvor beslutningerne træffes.
Jeg tror, det bliver bestemt i forbifarten,
fra dag til dag, time til time.
Historien er kaos!
Historien er kaos, så man kunne forestille sig, som jeg gjorde
i min evige troskyldighed,
at der ligger en stor hemmelighed bag menneskets adfærd.
Den findes ikke.
SMILEY'S PEOPLE BBC - INSTR. SIMON LANGTON
"Spionage er evigt,' sagde Smiley ganske enkelt.
'Der findes ikke en karriere mere skæv end den, I har valgt.
Chancen for udstationering er størst, når I er mindst erfarne.
Når I har lært, hvordan tingene foregår, kan I ikke sendes nogen steder hen
uden et stort skilt rundt om jeres hals.
Gamle sportsfolk ved, de har præsteret deres bedste, når de er på toppen.
Spioner på toppen er bænkevarmere.'
'Når man når en vis alder,
vil man have et svar.'
'Man vil have det sammenrullede pergament i det inderste rum,
som forklarer en, hvem der styrer vores liv, og hvorfor.
Problemet er, at til den tid
er du blandt dem, som er bedst klar over...
...at det inderste rum er tomt.'"
Da jeg læste det, lød det meget eksistentielt.
Er det inderste rum os selv? Indeholder det ingenting?
I mit tilfælde passer det, ja. Jeg kan ikke tale for andre.
Jeg tror, vi alle lever delvist i en hemmelig situation
i forhold til vores chefer, vores familier, vores ægtefæller, vores børn.
Vi påtager os ofte holdninger
intellektuelt, men ikke følelsesmæssigt.
Vi kender knap nok os selv.
Spionfiguren virker på mig
til at være næsten uendelig brugbar
til at artikulere alle mulige skjulte ting i vores samfund.
DER ER EN LILLE SPION I OS ALLE
"Vor tids største spionroman-forfatter. Måske alle tiders største."
Min oplevelse af at læse le Carré er:
"Er det en fantasiverden, eller er det fakta?
Er det en mystisk blanding af begge dele?"
Jeg synes ikke, at en kunstner, om det er en forfatter,
en maler, eller noget helt andet,
jeg synes ikke, de behøver forklare deres værk i dybden.
Hvis det har fået dig til at tvivle, så hygger du dig allerede.
Jeg har forsøgt, i vores samtaler,
at tale om abstraktioner fra det virkelige liv.
Jeg skrev bogen
En perfekt spion...
EN PERFEKT SPION BBC - INSTR. PETER SMITH
...som giver en parallel udgave af meget af det, som hændte mig.
For Ronnie, læs Rick, for mig, læs Magnus.
Jeg kan ikke fortælle dig,
hvor virkeligheden bliver til fiktion.
Jeg vil meget hellere tilbage til det billede, jeg malede af
"Jeg bor i den boble, og jeg importerer ting".
EN OXFORD-UNIVERSITETDSGRAD
EFTERRETNINGSTJENESTEN
Der er en indbygget ensomhed i det,
for man deler ikke sine tanker med andre.
Man komponerer med de elementer, man har omkring sig.
UBEVIDST EKKO AF RICK
En fiktiv karakter, som er rationel og skaber orden af kaos.
Det er en normal proces.
Var jeg kunstmaler, havde jeg tænkt det samme.
Jeg havde set på lyset, vinduet
og prøvet at skabe et billede af, hvordan jeg har det lige nu.
Jeg ville spørge dig, hvordan du har det nu, men det er fjollet.
Errol, jeg har det helt fint.
Jeg nyder at tale om ting, som jeg ikke har talt om før.
Jeg så denne mulighed, for én på min alder, som noget definitivt.
Jeg vidste, jeg ikke ville lyve. Jeg ville ikke finde på ting.
Jeg er ikke engang interesseret i at forsvare mig selv,
for jeg ved ikke, hvad anklagen er.
"Sir Magnus, De har forrådt mig før,
men værre er det, du har forrådt dig selv.
Selv når du siger sandheden, så lyver du.
Du besidder loyalitet og empati.
- Men over for hvad? Hvem? - Over for hvad? Hvem?
Jeg ved det ikke.
En dag fortæller du mig det måske.
Det, jeg siger, sir Magnus, er, at De er en perfekt spion.
Karakterer fungerer ikke, med mindre de indeholder lidt af en selv.
De er papirfigurer.
Jeg giver dem stemmer. Jeg læser dem for mig selv.
Det er utrolig vigtigt, hvordan de taler.
Så fortæller de mig, hvem de er, hvordan de klæder sig og bevæger sig.
AK, PYM HAR INGEN...
ET PAR SØNDAGE SENERE
AXELS FORFÆDELIGE ÅR Pym giver ham 1000 pund
DENNE GANG FIK PYM...
(WIEN FRELSER DEM)
Karakteren kommer frem, som den bliver skrevet, side efter side.
TJEKKISK SPROGHJÆLP AXEL ER INGEN STEDER
EN PERFEKT SPION
Gradvist dukker manden op og er din egen.
Mit naturlige instinkt, når jeg møder folk,
er at tænke på mulighederne for deres karakter.
Jeg tillægger dem ting, som muligvis ikke passer.
Sjovt nok er de kvaliteter måske slet ikke til stede i slutproduktet.
Men sådan starter historien.
Og så tænker jeg, "Hvad vil disse mennesker?"
Fra disse modstridende ønsker får man konfliktens essens.
Du skrev: "'Katten satte sig på måtten' er ikke en historie,
men det er 'katten satte sig på hundens måtte' til gengæld."
Det er rigtigt.
Her er min udgave af le Carré.
"Katten forrådte hunden ved at sætte sig på dens måtte."
Katten var dobbeltagent.
JOHN LE CARRÉ: SPIONROMANENS MESTER
SPIONVERDENENS MYSTISKE MAND
Hvorfor er forræderi et så vigtigt koncept for dig?
DEN UPERFEKTE FADER SOM INSPIREREDE EN PERFEKT SPION
Det har en lang familiehistorie.
Virkeligheden eksisterede ikke i min barndom, det gjorde optræden.
Når jeg observerede livet, syntes jeg, at meget af det, folk sagde,
ikke stemte med det, de tænkte.
Man må huske, at i begge efterretningstjenester,
hvor jeg var ineffektiv, men havde et job.
BURGESS OG MACLEAN FØRSTE REPORTAGE FRA RUSLAND
Det var forræderiets årtier.
Man spekulerede på, hvem der var den næste.
I MI5 fik vi meget strenge anmodninger fra amerikanerne
om at få ryddet op og få smidt kommunisterne ud.
En mand dukkede op,
og han havde en vis status, hvilket han gjorde klart for en,
og han sagde: "Kom forbi og få en drink."
Han havde den mest utrolige væg med levende fugle bagved.
De fløj tavse omkring.
Jeg syntes, han virkede dum.
Han var en slags analytiker, en psykolog.
Han talte som en krukket skoleinspektør...
"Går det godt med konen?"
Vi blev alle forhørt for at se, om vi var kommunistiske spioner.
Det sjove var, at jeg i MI5's arbejdes medfør
havde opsøgt kommunisterne på Oxford universitet.
Jeg blev samlet op og bejlet til, af den sovjetiske ambassade,
jeg så Panserkrydseren Potemkin seks gange,
blev forplejet med vodka og så kørt hjem.
Det er en god film.
Det er en god film, men den har ingen lykkelig slutning.
PANSERKRYDSEREN POTEMKIN INSTR. SERGEI EISENSTEIN
Hov. Var det meningen, at du skulle blive dobbeltagent?
Ja.
Det var en utrolig spændende tanke på det tidspunkt.
Ikke bare en agent, en dobbelt...
Det sker i alle sikkerhedstjenester
og alle offensive efterretningsvæsener.
Man placerer folk ved siden af dem, der rekrutterer,
og håber, det sker, og så ejer man rekrutten.
Det er, som tyskerne siger, normal.
Ud af det kom der et meget smertefuldt venskab
med formanden for den hemmelige kommunistgruppe i Oxford,
en særdeles uskyldig mand, Stanley Mitchell.
EN PERFEKT SPION
Vi gik på samme college, han læste russisk og tysk.
Han var af russisk-jødisk slægt.
Vi tog på vandretur i Dorset.
Han kendte navnene på alle eleverne,
som var medlemmer af kommunistpartiet på det tidspunkt.
Mit job i MI5 var at identificere disse mennesker.
Det er forfærdeligt. Jeg forrådte Stanley.
Jeg græmmer mig over det nu,
men jeg mener stadig, det var nødvendigt.
Stanley regnede senere ud,
at jeg var den, som havde forrådt ham.
Han blev meget oprevet. "Din Judas. Dit svin.
Hvordan kunne du gøre det? Hvordan kunne du være så fej?"
Hvad var dit forsvar?
Det var: "Beklager Stanley, men du hører til en revolutionær bevægelse,
som var fast besluttet på at destabilisere vores land.
På den tid var vi teknisk set i krig med Sovjetunionen.
Du valgte den forkerte side."
Kan du være sikker på, at du er på den rigtige side
- og ikke den forkerte side? - Selvfølgelig ikke.
EN PERFEKT SPION
I En perfekt spion, hvorfor skulle sønnen begå selvmord?
Mary hørte aldrig skuddet.
For det første vidste han, at han var afsløret som dobbeltagent.
I den virkelige verden kunne han nok have forhandlet.
Jeg tror ikke, han mente, at livet kunne opretholdes.
Og han skammede sig i sit barns øjne.
Følte Ronnie skam?
Det tror jeg ikke.
Jeg hørte ham gøre det, indirekte,
med min første stedmoder.
Han hylede op om, at han aldrig ville gøre det igen.
Jeg ved ikke, om han følte skam,
og jeg forstår ikke, hvordan han kunne leve med sig selv.
Han udlevede sine fantasier,
som ikke nødvendigvis startede med at være kriminelle,
men... det var som at skrive en roman
på den måde, at han kunne høre en replik
eller se et tegn i mængden.
Og det ville være starten på et fupnummer.
"Jeg er i Exeter, Vi spadserer igenem et stykke vildnis.
Jeg holder min mor, Olive, i hånden.
Hun har handsker på, vores hud rører ikke hinandens,
så vidt jeg husker, skete det aldrig.
På den anden side af vildnisset er en bister bygning med flad facade
og tremmer for vinduerne, og der er mørkt indenfor."
"I et af de vinduer, bag tremmerne,
står en mand og ligner på en prik fængselsfangen i matador, min far.
Jeg vinker til Ronnie højt oppe på muren,
og Ronnie vinker igen, som han altid gør det.
Far!
"Med Olive i hånden går jeg tilbage til bilen,
ganske fornøjet med mig selv.
Ikke alle små drenge har deres mor for sig selv
og holder deres far i bur.
Ifølge min far så skete det ikke.
At jeg skulle have set ham, mens han sad i fængsel
var en fornærmelse for ham."
Det er det pure opspind det hele, min søn.
Alle, som kender Exeter fængsel indefra
ved, at man ikke kan se vejen fra cellerne.
"Jeg tror ham,
jeg tager fejl, og han havde ret.
Han stod aldrig i vinduet, og jeg vinkede aldrig til ham.
Men hvad er sandheden? Hvad er mindet?
Vi burde finde på et andet navn,
for hvordan vi ser på hændelser i fortiden, som stadig lever i os."
Jeg vil ikke konfrontere dig, for at sige det på den måde.
Men du sagde noget, jeg synes var interessant
og værd at se nærmere på.
Måske er dette et forhør. Måske narrer jeg mig selv.
Jeg kan ikke forestille mig, at man som forhørsleder eller interviewer
ikke delvist søger efter sig selv.
Jeg tor ikke, folk altid er specielt gennemskuelige,
men vi kan skabe forestillinger om dem og derved forholde os til dem.
Du ansatte privatdetektiver til at undersøge din far.
En tyk og en tynd. Jeg spurgte min advokat:
"Hvordan får jeg fat i dem?"
Han sagde: "Du må ikke sige, at jeg sagde det,
men de er nok de mest hensynsløse mænd, jeg kender."
Jeg hyrede dem til en latterlig høj pris.
Kære David. Tak for din tid i går. ...chance for at tale om vejen frem.
De fandt ikke ret meget.
RONNIES STØRRELSE TUNG FOR SIN HØJDE
ALVORLIGE ANKLAGER VED EXETER
En bedre kilde til Ronnies første kriminelle sag og fægselsdom
er den lokale presse.
'ØDSEL DET MESTE AF LIVET' FALLIT
I en ung alder fik han en dom på fire års fængsel for bedrag,
men halvvejs igennem afsoningen
fik han en ny dom, denne gang til hårdt arbejde.
Jeg spurgte ham engang: "Hvor slemt var det?"
Han sagde: "Sigøjnerne var de værste."
Han talte om håndgemæng.
TELEFON TIL AFDØDE INSTR. SIDNEY LUMET
Ronnie var bredbrystet. Jeg tror, han var i stand til at tage vare på sig selv.
HVAD LAVER EN LONDON-BUS PÅ STATE STREET?
Jeg var i Chicago for at promovere en britisk uge og kørte i London-busser
og lod, som om jeg ringede fra telefonbokse.
Senere på ugen flyver le Carré fra London
for at signere "Spionen der kom ind fra kulden"
og hans seneste "Spejlkrigen".
Den britiske generalkonsul overrakte mig et telegram,
han havde modtaget fra ambassaden i Jakarta.
DEN BRITISKE AMBASSADE, JAKARTA 31. juli 1965
Der stod, Ronnie var i fængsel, og det ville kræve penge at få ham ud.
Ville jeg betale beløbet?
ET FLOT OVERSKUD
Det var ikke en formue, men det gjorde alligevel ondt,
men det fik ham ud.
Vi talte ikke om det, men meget senere sagde han:
"Nå, det var ikke noget, bare noget valuta-halløj."
Nu ved vi, at det drejede sig om våbenhandel
på et tidspunkt, hvor Indonesien var ved at komme sig over et folkemord.
Den sidste gang han sad i fængsel, så vidt jeg ved,
var i Bezirksgefängnis, distriktsfængslet i Zürich,
for at forsøge at svindle hoteller.
Han fik ét modtagerbetalt opkald.
Han sagde: "Jeg klarer ikke fængsel mere, min søn. Få mig ud herfra."
Det betød flere penge.
Det var ikke mange penge, men det gjorde ondt på mig.
Jeg har mareridtssyner af denne virkelig fysisk aktive mand i bur.
Sammenlagt ved jeg ikke, hvor længe han sad i fængsel.
Nok ikke mere end seks eller syv år.
Men jeg kan ikke forestille mig, hvordan det har påvirket ham.
Forresten, så sagsøgte Ronnie dig!
Ja, det gjorde han. Jeg gav et interview til London Weekend Television.
Jeg undlod at sige, at jeg skyldte ham alt.
Jeg ville ikke give ham æren for min succes.
Hvorfor skulle jeg dog sige, at jeg skylder min far alt?
Men i virkeligheden, på mange måder, så er det sandt.
Jeg har aldrig følt, jeg hørte til,
jeg har været heldig, i den forstand.
Jeg har haft et meget rigt liv.
Jeg har set mange institutioner, mange forskellige ting.
På en sjov måde har jeg levet flere liv.
Jeg føler ikke, at jeg hører til i nogen af dem.
Hvad jeg sidder tilbage med, er en følelse af selvstændighed.
LE CARRE KOMMER IND FRA KULDEN
LE CARRE: ENDNU EN GENIAL SPIONFORTÆLLING
Pinte det din far,
at du fik penge og succes, mens han ikke gjorde det?
LE CARRES SENESTE ROMAN AKTUEL SOM DAGENS NYHEDER
Jeg ved det ikke.
Den største effekt af min succes
var for ham en følelse af berettigelse.
Han købte enorme mængder af mine bøger, oftest på kredit, og signerede dem:
"Fra forfatterens fader."
Han kastede dem, i grams.
Med de bedste ønsker fra forfatterens far.
Jeg så hans grimme side, den rigtige side,
da han befalede, at jeg kom til Wien.
"Søn,
jeg har regnet på, hvad din uddannelse kostede mig.
Og jeg har en fornemmelse af, hvor mange penge du tjener."
Og så kom han med sin salgstale.
"Søn, det eneste jeg har ønsket mig, er at avle grise og køer,
og så eje et lille stykke af Dorset. Grise og køer.
Et pænt sted at bo, en sød kvinde, så skal jeg nok klare mig.
Jeg har brug for..." Og så kom han med et svimlende pengebeløb.
"Far, det kan jeg ikke. Det er der ingen fornuft i.
Hvad jeg kan gøre, hvis du virkelig ønsker dig grise og køer,
er at købe et hus og lade dig bo der.
Jeg kan give dig penge til at drive din farm.
Jeg stoler ikke på dig over en dørtærskel."
Han havde udset mig som et offer. Han ville svindle mig.
Og lade mig stå med katten i sækken, ligesom alle de andre.
Og det ville jeg ikke gå med til.
Vi var på Sachers i Wien,
som dengang havde den mest raffinerede restaurant.
Han udstødte et frygteligt hyl.
Han råbte: "Du vil betale din far for at sidde på sin røv!"
Man kunne høre ham på den anden side af gaden.
Og så hylede igen og rejste sig halvvejs,
og jeg lagde armen om hans brede ryg,
og vi humpede mod døren,
og ned ad trappen, og der var en taxa, og han så ynkeligt op på mig:
"Hvordan skal jeg betale for taxaen?"
Jeg gav chaufføren nogle penge.
Og så var han væk.
Jeg kunne have accepteret hans krav eller givet ham nogle penge.
Men jeg var så vred, at det gjorde ondt bare at betale for taxaen.
Det er en følelse af svig.
Ja. Det var det. "Hvordan kan du gøre det mod mig?"
TIL DØDEN JER SKILLER
Kom, gamle ven. Det er sengetid.
George? Du vandt.
Gjorde jeg det?
Ja.
Ja, det gjorde jeg vel.
Elskede du Ronnie?
Jeg ved ikke, hvad kærlighed er.
Jeg må have elsket ham som barn.
Men konsekvenserne af hans livsstil blev tydelige for mig.
Senere i livet ville han have alt, hvad jeg ejede.
DIN FOR EVIGT, R. CORNWELL
Da forstod jeg at tage mine forholdsregler.
Jeg kunne agere venskab med ham.
Jeg kunne agere ligegyldighed, og jeg kunne skjule mit had til ham.
Disse ting eksisterer faktisk
i alle far-søn forhold på forskellige tidspunkter.
Det er som årstiderne. Jeg måtte finde hadet for at undslippe ham.
DØDSFALD
CORNWELL. - 29. juni
Ronald, kære far og savnet ægtemand...
MEGET PLUDSELIGT
De holdt tre begravelser for ham.
Jeg tog med til den første.
Jeg blev bedt om at holde tale, men jeg afslog.
Så var der en anden begravelse,
og så var der gudhjælpemig en mindehøjtidelighed.
Men jeg var ikke med til dem.
Jeg mente, at mine følelser var væk.
Jeg har aldrig besøgt hans grav.
Men du betalte for begravelserne.
Ja, det mener jeg.
Jeg betalte for alles begravelser.
Jeg betalte for min mors begravelse.
Hvad betyder det? Jeg er velhavende, så jeg betalte.
Hans mest loyale håndlanger,
som havde siddet i fængsel for ham, var en mand ved navn Arthur Lowe.
Alle de mennesker har enstavelses efternavne.
Der var en hr. Bent, tro det eller ej.
Jeg tog over til Jermyn Street da jeg hørte, at han var død,
for at se, om der var noget, der skulle ordnes, og for at være til stede.
Arthur sagde: "Lad os tage ud at feste. Det ville gøre os godt.
Lad os gå hen på Jules Bar."
Vi var otte stykker, og Arthur stod i spidsen.
Vi fik champagne og østers, og hvad vi ellers ville have.
Det ville opmuntre os. Eller det mente Arthur.
Han betalte gildet, sødt af ham. Det var hans fest, og det var fint.
DAME KONGE ES SPION
Det er min fest, George. Jeg betaler, når jeg er klar.
To dage senere fik jeg regningen med posten.
"Betal venligst nedestående beløb snarest muligt."
Ronnie havde aldrig penge.
Han scorede store fortjenester, men det forslog ikke,
for hans udgifter oversteg altid hans indtægter... så der var intet tilbage.
Han var en form for kriseafhængig.
Jeg tror simpelthen, han måtte leve på kanten hele tiden.
Og jeg tror, han overbeviste sig selv om,
at det var en ærværdig og værdifuld måde at bidrage til fællesskabet på,
og at alle ville være glade, og han ville være styrtende rig.
Det skal siges, at det var på nippet til at ske for ham.
Ikke for at tale hans sag, jeg siger bare,
at han kom meget tæt på at blive en succesrig mand.
Hans fantasier var absurde.
Men verden består jo af fantasi.
Jeg er enig. Skillevæggen mellem, hvad han formåede eller ikke formåede,
og mellem styrtende rige og succesrige mennesker,
den skillevæg er utrolig skrøbelig.
"Ronnie er død, og jeg genbesøger Wien
for at indånde byluften,
mens jeg skriver ham ind i en semi-selvbiografisk roman,
som jeg nu kan overveje.
Ikke Sacher igen.
Jeg er bange for, at tjenerne vil kunne huske,
da Ronnie faldt over bordet, og jeg måtte slæbe ham ud.
Mit fly til Schwechat er forsinket,
og receptionen på hotellet, som jeg valgte tilfældigt,
er bemandet af en ældre natportier.
Hen ser tavst på, mens jeg udfylder registreringen.
Så taler han på blødt, værdigt wiener-tysk.
'Din far var en pragtfuld mand,' siger han.
'Det var skændigt, som du behandlede ham.'"
Jeg får at vide igen og igen,
at jeg ikke presser dig hårdt nok angående forræderi.
Jeg har fejlet som interviewer og forhørsleder.
Jeg synes, du har presset det sidste ud af det emne.
Men jeg vil svare på hvilket som helst spørgsmål, så ærligt som jeg kan.
Vil de have, at du bryder sammen i gråd?
Og græde? Ja. Det kan jeg godt.
Jeg kan også lave fuglelyde.
Jeg vil ikke tale om mit sexliv, og håber, at du gør det samme.
Det er i højeste grad en privatsag.
Mit kærlighedsliv har ikke været nemt, kan du forestille dig,
men det er endt godt, og jeg siger ikke mere om det emne.
Hvad vil folk have?
De vil gerne tro, at jeg er falsk,
løgnagtig,
og at jeg bruger min charme som et falsk fyrtårn,
og at jeg sikkert torturerer mine børn.
De vil afsløre mig,
men jeg må først vide, hvad der ligger bag masken.
Du har fået det hele med, så vidt jeg ved.
DUERNES TUNNEL HISTORIER FRA MIT LIV
Du skriver, at intet af det er sandt, men som du forestillede dig det.
Inde i boblen tager jeg fra det ikke-fiktive
og gør det fiktivt.
Jeg vil trække klare historier ud af virkeligheden, som jeg ser den.
SPEJLKRIGEN INSTR. FRANK PIERSON
Men jeg har ikke gjort de farlige ting, som jeg beskriver i mine bøger.
Men hvorfor fortælle folk, at historien er løgn lige fra start?
Hvis vi to havde overværet den samme trafikulykke,
ville vi hver have vores egen version af, hvad der skete.
Hvad er sandheden?
Den objektive sandhed bliver set af en fjern tredjepart,
men ellers er sandheden subjektiv.
Hvem er tredjeparten? Gud?
Der er en form for faktuel optegnelse, som vi aldrig får at se.
Min opgave har været at forsøge at skabe troværdige fabler
ud fra de verdener, jeg har besøgt, eller som har besøgt mig.
Det har været en rejse i fantasien for mig.
Hvor man kan gemme sig fra virkeligheden.
Genskabelsen af kaos.
Ikke på en ryddelig måde, men på en omfattende, individuel måde,
ikke for at læseren skal føle sig som en James Bond.
"Gid det var mig."
Men nærmere: "Kære gud, lad det ikke være mig."
"Da jeg var en ung og sorgløs spion,
var det kun naturligt, at jeg troede, at nationens hemmeligheder
befandt sig i et ridset, grønt pengeskab,
der var gemt bort i en labyrint af snuskede gange...
på øverste etage af 54 Broadway...
...i kontoret hos chefen for efterretningstjenesten.
Jeg hørte om dokumenter så hemmelige,
at kun chefen havde set dem.
Og nu er den sørgelige dag oprindet,
hvor tæppet falder for sidste gang på Broadway Buildings.
Er chefens pengeskab undtaget?
Vil kraner, brækjern og tavse mænd bære det
til næste stadie på dets livs lange rejse?
Man er tøvende blevet enige om at åbne for skabet."
Hvem har nøglen?
"Ikke den nuværende chef."
"Han har aldrig set i skabet.
Hvad man ikke ved, kan man ikke røbe."
Nytteløs!
Send bud efter en indbrudstyv.
"Tjenesten har da dirket et par låse op i tidens løb,
så det gør vi gerne igen."
"Låsen giver sig."
"Pengeskabet er tomt.
Det indeholder ikke den mindste hemmelighed."
Vent!
Er det en attrap for at skjule det allerhelligste?
"Pengeskabet trækkes forsigtigt ud af muren.
Chefen ser, hvad der ligger bagved."
"Og fremdrager et par tykke gamle bukser,
med et mærkat.
Den maskinskrevne inskription erklærer, at disse bukser tilhørte Rudolf Hess..."
"...Adolf Hitlers stedfortræder, da han fløj til Skotland
for at forhandle en separat fred med Hertugen af Hamilton.
Fejlagtigt mente han, at hertugen delte hans fascistiske overbevisninger."
HITLERS STEDFORTRÆDER LANDER MED FALDSKÆRM I SKOTLAND
NR.3 MAND HAVDE 'FREDSVRANGFORESTILLING'
"Under inskriptionen er der skrevet i hånden."
"Analyser venligst.
Giver måske et fingerpeg om tilstanden af den tyske tekstilndustri."
Det var en historie om mænd fra et formindsket imperie,
som så et falsk spejlbillede af sig selv.
De bevogter stadig et mægtigt land, spiller stadig verdensspillet.
I virkeligheden var de en sørgelig fåtallig gruppe,
drevet af deres egen nostalgi.
Og når du ser dig selv i spejlet?
Nu? I dag?
Jeg har det meget bedre med mig selv med alderen.
Jeg har fundet fred med den, jeg var. Og den, jeg ikke var.
Jeg bliver ikke trist over at se mig selv i spejlet,
medmindre jeg har voldsomme tømmermænd.
Jeg ser dig som en udsøgt lyriker i selvhad.
Ja, den kan jeg gå med til.
Jeg synes, at det er først i de senere år, jeg har fundet min frihed,
og jeg elsker at være det, jeg er bedst til.
Ikke bare en forfatter, det er tilfældigt, men at skrive.
Uden kreativiteten har jeg meget lidt identitet.
Jeg er som en skuespiller uden en rolle.
Med arbejdet kommer jeg det nærmeste, jeg kan til at være glad.
Jeg elsker, elsker at skrive.
Det er mig.
Jeg tøver med at bruge ordet, men jeg er kunstner.
DAVID CORNWELL DØD 12. DECEMBER 2020
HAN BLEV 89 ÅR GAMMEL
TIL MINDE OM JANE CORNWELL
TEKSTER AF HANS MILLS