Tavallisesti en tiedä, mistä aloittaa,
mutta annoit idean sille.
Mikä se oli?
Kysyit minulta suhteemme tilasta.
Kysyin enemmänkin. Kysyin: "Kuka olet?"
Olen tarkastellut töitäsi.
Joskus olet aave, joskus Jumala.
Ja joskus olet läsnä.
Minun piti tietää, kenen kanssa puhuin. Olimmeko keskustelevat ystävykset?
Olitko tuntematon henkilö bussissa?
Kuka sinä olet?
Tämä on esittävää taidetta.
On tiedettävä, esiintyykö ammattiliitolle, eliittiyleisölle.
On tiedettävä jotain yleisönsä kunnianhimoista.
Mitä jos en voi vastata kysymykseen?
En sillä sano, ettenkö vastaisi, mutta ehkä en pysty.
Sitten kamppailemme selvittääksemme, kuka sinä olet.
Armeijan tiedustelussa
haastattelin monia. Ne olivat samalla kuulusteluja.
Heti suhde muuttuu riippuvaiseksi minusta, kuulustelijasta.
"Voiko äitisi hyvin? Haluatko, että soitan kotiisi?"
Lähestyminen, oli se aitoa tai teeskenneltyä, avaa keskustelun.
Ensiksikin sanon kuulusteltavalle olevani hänen ainoa auttajansa.
Luotko riippuvuuden?
Luon kuulusteltavan riippuvuuden kuulustelijaan, kyllä.
Kun haluaa sanottavan jotain, joka ei ole ehkä totta
ja jonka tietää olevan valhe, se on alku.
TÄYDELLINEN VAKOOJA
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
"On kirja, joka hädin tuskin on omani ja jonka työnimenä
oli The Pigeon Tunnel."
JOHN LE CARRÉN THE PIGEON TUNNEL
"Sen alkuperä selittyy helposti.
Olin teini-ikäinen, kun isäni päätti ottaa minut
mukaansa yhdelle uhkapeluuretkistään Monte Carloon.
Vanhan kasinon lähellä sijaitsi urheilukerho."
"Sen ulkopuolella oli nurmikenttä
ja ampumarata, jolta näki merelle."
"Nurmen alla oli pieniä, samansuuntaisia tunneleita...
MIES KYLMÄSTÄ, OHJANNUT MARTIN RITT
...jotka nousivat pintaan rivissä rannalla.
Niihin laitettiin eläviä kyyhkyjä.
Ne olivat kuoriutuneet kasinon katolla, jolta ne oli napattu.
Niiden tehtävänä oli räpytellä eteenpäin pilkkopimeässä tunnelissa,
kunnes ne ilmestyivät Välimeren taivaalle
kohteina urheiluampumista harrastaville rikkaille herrasmiehille."
Pysähdy!
"Nämä seisoivat odottaen kivääriensä kanssa."
"Luodit väistäneet tai vain hieman vahingoittuneet kyyhkyt
palasivat synnyinpaikallensa kasinon katolle,
jolla samaiset ansat odottivat niitä.
Syy siihen, miksi tämä kokemus on vaivannut minua pitkään,
on jotain, jonka kuuntelija...
...voi ehkä paremmin ymmärtää."
Nimi David Cornwell on ehkä tuntematon useimmille teistä.
Hän on salaisuuksien asiantuntija, entinen vakooja.
Hän on kirjoittanut kymmeniä kirjoja, melkein kakki bestsellereitä,
käyttäen pseudonyymiä John le Carré.
KIRJAILIJA VAILLA VERTAANSA
Cornwell on elänyt kaksoiselämää jo yli 50 vuotta
harvoin suostuen haastatteluihin.
VAKOILU LE CARRÉN SANOIN
Petos kiinnostaa minua.
Olen elänyt läpi loputtoman petoksen ajanjakson.
Astuessani salaiseen maailmaan palvelin kahdessa peräkkäisessä työssä.
Kumpikin petettiin täysin.
Tunsin, että minut petettiin lapsena.
Tunsin, että olin itsekin pettänyt.
Monen taitelijasielun tavoin
olen elänyt varhaisen lapsuuteni mielikuvituskuplassa.
Oikean elämän salainen maailma ei riittänyt.
Tein hyvin vähän. Olin uusi siinä, minulle ei kerrottu paljoa.
Niinpä loin salaisen maailman uusiksi omilla henkilöilläni.
PUHELU VAINAJALLE
Monessa tarinassa on huijattavia ja huijaajia.
VÄRISUORA
Hallinnassa olevia ja hallittuja.
Nyt puhumme lapsuudestani.
Isäni oli huijari.
Elämä oli teatteria.
Teeskentely oli kaikki kaikessa.
Aitona oleminen oli tylsää.
Riskien ottaminen kiehtoi.
Ja varsinkin vaikutusvallan käyttö kiehtoi.
Totuudesta emme puhuneet.
Emme vakaumuksestakaan.
Tunsitko tulevasi huijatuksi?
En, lähdin mukaan.
Sitä parantaa naamiotaan, oppii kertomaan hauskoja tarinoita, viihdyttämään.
Sitä huomasi varhain, ettei ihmisessä ole ydintä.
En ollut huijattava. Minut kutsuttiin mukaan huijaamaan muita.
Jos muutimme paikasta toiseen, tai jos laskut jäivät maksamatta.
Jos valot oli sammutettava,
koska joku etsi isääni, Ronnieta,
se vaikutti tavalta, jolla silloin elettiin.
Tarinani eivät kerro vaikeasta elämästä.
Graham Green sanoi, siteeraan häntä usein:
"Lapsuusmuistot vaikuttavat suuresti kirjailijan tarinoihin."
Sitä ei surra, sen kautta tutustutaan itseensä.
"Olen nähnyt talon, jossa synnyin.
Mutta minulle rakkaampi lapsuuden koti
on eri talo, mielikuvitukseni rakentama.
Se on punatiilinen, koliseva talo, joka on purkua vailla.
Ikkunat ovat rikki, "Myytävänä"-kyltti edessä ja vanha kylpyamme puutarhassa.
Paikka, johon lapsi voi piiloutua syntymisen sijaan.
Mutta siellä minä synnyin, tai niin mielikuvitukseni vakuuttaa."
"Synnyin ullakolla
ruskeiden laatikoiden keskellä.
Isäni kantoi niitä aina mukanaan ollessaan pakosalla."
"Äitini makaa telttasängyllä antaen säälittävästi parhaansa,
mitä se nyt tarkoittikaan."
"Niinpä synnyn.
Minut ja äidin harvat tavarat pakataan autoon,
koska luonamme on vastikään käynyt poliisi.
Matkaamme kevyesti."
"Takakontti lukitaan ulkopuolelta."
"Olen jo pakosalla, ja pakoni on jatkunut siitä lähtien."
Äitini katosi ollessani viisi.
Minulla ei ollut suhdetta häneen.
Oli monia sijaisäitejä, jotka olivat lyhyesti isäni elämässä.
Eräs sijaisäiti, joka omalla tavallaan oli sankarillinen,
vakautti laivaa hetken.
ÄITINI, OLIVE
Äitini oli mysteeri.
Koskaan ei kunnolla paljastunut, mitä hänelle oli tapahtunut.
Oliko hän kuollut, elossa?
Ronnie ei pitänyt kovista totuuksista.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA OHJANNUT JOHN IRVIN
Tapasin äitini uudestaan ollessani 21.
Kirjoitin hänen veljelleen. Tämä vastasi kirjoittaen:
"Tässä hänen osoitteensa. En sitten kertonut sitä."
Kirjoitin äidilleni: "Veljesi kertoi..."
En tuntenut veljen käskyn koskeneen minua.
Kuvittelitko hänen katuneen sinun ja veljesi jättämistä?
No, kun tapasin hänet, kysyin häneltä siitä.
Hän vastasi, ja tämä oli aina hänen vastauksensa,
että isäni kanssa ei ollut voinut asua.
Hän kyllästyi rakastajattariin, joita isä toi kotiin.
Hän sanoi, ettei rahaa koskaan tihkunut kotiin.
Eikä hän pitänyt roistoista isän elämässä.
Hän sanoi, että jos hän olisi yrittänyt toista tapaa,
isä tiesi monta mainiota asianajajaa, kuten tiesikin.
Äidillä ei olisi ollut mahdollisuuksia avioero-oikeudessa.
Joten hän unohti ne ajatukset ja ajatteli vain lähteä.
Muistatko päivän, jona hän lähti?
En.
Jos aikoo jättää lapsensa, illalla,
valkoinen laukku pakattuna,
onko hyvä hyvästellä heidät?
Kävikö hän huoneessamme nukkuessamme? Katsoiko hän meitä viimeisen kerran?
Kuvittelen, että hän teki niin.
Sait hänen laukkunsa.
Äitini kuoltua
huomasin kauniin valkoisen nahkalaukun Harrodsilta
silkkivuorella.
Ulkopuolella oli äidin nimikirjaimet: O.M.C. Olive Moore Cornwell.
Sen oli täytynyt olla laukku, johon hän pakkasi vaatteensa.
Kuvittelen sen sisällä olleen kauniita vaatteita.
Mitä kalleimpia vaatteita.
Pohjakerroksesta löytyvät kaikki rouvien matkalaukut.
Hän vei sen köyhyyteen.
Hän karkasi pennittömän miehen kanssa.
Kuvittelin, kuinka laukku purettiin
ja kuinka viimeisetkin luksusesineet vähitellen katosivat.
Pidin laukun. Se on ainoa muistoni hänestä.
Fyysinen todiste tapahtuneesta.
Mitä laukku merkitsi? Miksi pidit sen?
Syytin sitä mielessäni salaliittolaisuudesta
äidin salaiseen poistumiseen sinä yhtenä iltana.
Sillä on muistoarvoa minulle.
Äiti oli kuin läpipääsemätön muuri tunteiden suhteen.
En kuullut hänen koskaan ilmaisevan mitään todenmukaista.
Hänen mennessään vanhainkotiin viimeiseksi vuodekseen
hän loi fantasian hoitajilleen.
Hän sai heidät uskomaan olleensa äidillisen uskollinen meille.
Hän kertoi pitkästä jaetusta elämästä, kaikesta hauskasta.
Hän täytti siis väliin jääneet vuodet.
Kun kävin hänen luonaan ennen hänen kuolemaansa,
hetken ironia oli se, että hän luuli minua isäkseni.
Hän sanoi: "Et tuonut koskaan orkideoja."
Hän taisi viitata sillä johonkin isän suhteista.
Sitä en saa koskaan tietää.
Kysyin: "Minkä värisiä?"
Hän siihen: "Ihan sama. En ole nähnyt niitä. Tuo orkidea."
RONNIEN PUOLELLA - POJAN TUTKINTA
KIRJOITTANUT JOHN LE CARRÉ
Ihmiset pitivät Ronniesta, jopa hänen ryöstöjensä kohteiksi joutuneet.
JOHN LE CARRÉN HUIJARIN POIKA
ÄÄNESTÄ RONNIE CORNWELLIÄ
Kun hän lavalla huijasi ihmisiä,
häneen tekemisiinsä ja sanoihinsa uskottiin täysin.
Näissä täydellisen charmin ja
vakuuttavuuden hetkissä hän tunsi olevansa aito.
"Poika? Kun minut tuomitaan, ja minut taatusti tuomitaankin,
minut tuomitaan sen vuoksi, miten kohtelin sinua ja veljeäsi Tonya.
Ja se on Jumalan tahto."
Jumala oli hänen hyvä ystävänsä.
On arvoitus, uskoiko hän Jumalaan, mutta hän oli varma, että Jumala uskoi häneen.
Nämä uskomattomat ja nerokkaat huijaukset
olivat osa keskustelua, jota hän kävi Jumalan kanssa.
"Jos teen näin, pääsenkö pälkähästä? Entäpä jos teen noin?"
Hän teki kauppaa Jumalan kanssa.
Niin, enemmänkin hän uhkapelasi Jumalan kanssa.
"Jos laitan peliin näin paljon, miten käy?"
Ronnie halusi aina, piti hänen sitten varastaa, lainata tai lahjoa rehtori,
minun saavan ylemmän luokan koulutuksen.
Opin asenteet ja eleet luokalta, johon en kuulunut.
Opiskelin ja tunsin usein kykyni vähäisiksi.
Joskus inhosin luokkaa, johon minut oli määrätty.
Olin vihollisen mailla.
Mutta opin pukeutumaan ja puhumaan hyvin.
Muutin itseni yhdeksi heistä, vaikka en siksi itseäni koskaan tuntenut.
POIKIA JA VAKOOJIA 'Tiedän kuka olet'
Jo varhain olin pieni vakooja.
Aina kun Ronnie lähdettyä talosta tutkin asioita.
En tiennyt, mitä maailma pitäisi sisällään.
10. ANOMUS CORNWELL, RONALD T. A.
Kun velkojat tulivat, leluni katosivat.
Kalusteet katosivat. Samoin naiset.
Äidit katosivat.
KORKEIN OIKEUS, KONKURSSI
Kun Ronnieta pelotti oikeasti,
talo piti pimentää täysin, valot pois.
Autot laitettiin takapihalle.
Hän ei pelännyt poliisia, hän pelkäsi mafiaa.
Mustasukkainen sydän Voi, mustasukkainen sydän
Lopeta lyöminen
Etkö näe vaurioita Jotka olet aiheuttanut...
Kuollessaan hänellä oli toimistoja Jermyn Streetillä.
Yläkerrassa asui prostituoituja.
He olivat hänen sanoin "aina valmiina kokkaamaan makkaroita hänelle".
Hänellä oli kaksi Ford Zephyriä,
talot Henleyssä sekä Tite Streetillä Chelseassa.
Niiden tarkoitusta en tiedä.
Ja hänellä oli nämä toimistot.
Häneltä tai hänen kirjoituspöytänsä laatikoista
ei löytynyt tarpeeksi rahaa maksaa henkilöstölle.
Rahaa ei ollut.
Oli hevonen Maisons-Laffittessä Ranskassa.
Pari hevosta Irlannissa.
Kutsuit heitä "ei-koskaan-ollutkaan"-julkkiksiksi.
Kyllä vain.
Ronniella oli maailmanluokan jockey, Gordon Richards.
Miehen jäätyä eläkkeelle tämä lupasi huutokaupata tietyt hevoset.
Hänen oli täytynyt maksaa niistä.
Ronnien suuri ilo oli mennä Ascotiin ja saada hevonen kisaan mukaan.
Selvästikin tuli kohta, jolloin vedonlyöntien veljeskunta
ei enää halunnut Ronnieta hevoskilpailuihin.
Heidän käskyläisensä varmistivat asian.
Oli parempi varoa ilmestymästä kilpailuihin,
kun ei ollut maksanut velkojaan.
Minut lähetettiin salkku täynnä rahaa
jakamaan se vedonlyöjien kesken.
Se on Rupert! Se on siirtymässä johtoon!
Ronnie oli nimennyt hevosen velipuoleni mukaan.
Se juoksi Cesarewitchissa.
Yhtäkkiä voitimme kunnolla käteistä.
Kiitos, pojat.
Istuin junassa rahat vierelläni.
Iso mies tuli luokseni.
Olet Ronnie Cornwellin poika, etkö?
Älä tee noin enää, poju.
Ja hän vain kosketti nenääni.
Kun palasin, Ronnie odotti minua.
Ja hän laski rahoja uudelleen ja uudelleen.
Hän ei voinut uskoa, etten ollut ottanut osaa itselleni.
No niin.
Näytähän taskusi.
Näytä, mitä olet tehnyt.
Taisin saada vitosen, koska olin ollut hyvä poika.
Oliko isäsi pettynyt, kun et ollut yrittänyt varastaa mitään?
Se hämmensi häntä...
Hän ajatteli, etten voisi olla niin hyvä.
"Ei kukaan ole. Se ei ole ihmisluonnon mukaista."
Mutta tuo on todella romanttinen lapsuus, eikö totta?
No, kyllä. Minä haluan tehdä sen selväksi,
että mitä huomasinkaan myöhemmin
tai mitä minulta näyttäisi puuttuneenkaan, äitejä ja muuta,
elämä oli todella jännittävää.
En ole vielä maininnut sitä, että minusta piti tulla asianajaja.
Vanhemmasta veljestäni myös.
Olin päättänyt mennä Oxfordiin. Sieltä tarjottiin paikkaakin.
Ronnie vaati tietää, paljonko se maksaisi hänelle.
Pelkuruuttani sanoin alkavani opiskella lakia.
Kuullessaan huhuja siitä, että opiskelin nykykieliä,
hän kuulusteli tuutorilta, miten helvetissä näin oli päässyt käymään.
Oliko syy tuutorini vai minun?
VANHEMMALTA TUUTORILTA
Mentorini Vivian Green käski hänen lähteä.
TUUTORIN RAPORTTI Cornwell on ensiluokkainen mies.
HAKEMUS KOULUUN
Joten lähdin opiskelemaan nykykieliä.
D.J.M. CORNWELL - 1952, NYKYKIELET.
Keskellä toista lukuvuotta Ronnie hakeutui dramaattisesti konkurssiin.
Summa oli massiivinen. 1 250 000 puntaa.
Westminster Bank Oxfordissa omista syistään
kieltäytyi ylläpitämästä tiliäni sulkien sen.
Olin silloisen tyttöystäväni kanssa läheinen, päätimme mennä naimisiin.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
Menin opettajaksi alempiarvoiseen yksityiskouluun.
Samaisen koulun mielessäni
laitoin Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja -kirjani alkuun.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
Elimme todellisessa köyhyydessä.
Oli ulkohuussi ja muut, sekä teräskylpyamme.
Ja sitten, mielestäni sankarillisesti
Vivian Green sai yliopiston kutsumaan minut takaisin.
He löysivät jotenkin rahat minua varten.
Palasimme, ja meille löytyi hieno asunto.
Elämä muuttui täysin.
Instituution viehätys palasi,
kun Eton kutsui minut opettamaan vanhimpia oppilaitaan.
Luulin olevani Etonin rehtori lopun elämääni.
Sitten parin vuoden päästä kyllästyin siihen.
Vakoojat viehättivät, luulin olevani vakooja lopun elämääni.
On varsinaisen haastavaa värvätä ihmisiä salaiseen palveluun.
Kaiken kaikkiaan sitä etsii ihmistä, joka on hieman paha
mutta samanaikaisesti lojaali.
Minun aikanani he etsivät juuri minun kaltaisiani ihmisiä.
Minut oli erotettu kodistani varhain.
Olin käynyt sisäoppilaitosta.
Olin jo varhain ollut itsenäinen.
Kaipasin silti instituution hellää huomaa.
Voin yhä nähdä elämäni huomassa olemisen ja pakenemisen jatkumona.
Liityin yhteen tiedustelujärjestöön, se epäonnistui.
Siirryin seuraavaan, sekin epäonnistui.
Minua ei kylmä sota niinkään häirinnyt, mikä oli helppoakin,
kun näki kaikki ne natsit vaeltelemassa läpi Länsi-Saksan
kuin myös tietysti Itä-Saksan.
Minkä vuoksi oli oikeastaan taisteltu?
Kuin sotaa ei olisi ollutkaan?
Se tuntui siltä.
Voima, jolla unohtamista vahvistettiin, oli uskomaton.
Sain diplomaattisen peitetehtävän Länsi-Saksassa.
Se oli yksi elämäni suurimmista onnenpotkuista.
Sain nähdä Berliinin muurin nousun.
Idän ja lännen pattitilanne näkyi varsinkin Berliinissä.
Jännitteet olivat alituiset. Se vaikutti kaikkiin.
Hermostunut maailma tarkkailee Berliiniä.
Viimeinen pakolaisten massavirtaus idästä prosessoidaan
kommunistisen Saksan lähestyessä rajaa.
Turvapaikkaa etsivien määrä täällä vapauden reunalla
on yltänyt 1 500 henkilöön päivässä.
AMERIKKALAINEN ALUE JÄÄ TAAKSE
Menin Berliiniin ja näin itse, mitä oli tekeillä.
Isot draamat tapahtuivat ennen muurin rakentamista.
Länsi-Saksan palomiehet levittivät trampoliininsa rakennuksen alle.
Ihmiset hyppäsivät niille.
Se näky oli sydäntäsärkevä.
BERLIININ MUURI ON HÄPEÄN SYMBOLI
BERLIININ MUURI ON KYLMÄN SODAN ETURINTAMA
Mikä oli tunnereaktiosi tähän kaikkeen?
Tunsin vihaa, inhoa ja empatiaa.
Minulle se oli virstanpylväs.
Se oli sysäys, joka tuotti Mies kylmästä -romaanin.
Sekö oli käännekohta maailmankuvallesi?
Se ennemminkin vahvisti sen.
Se oli mitä järjettömin ihmiskunnan kamppailun hulluuden symboli.
Tunsin, että kummallakin puolella, idässä ja lännessä,
keksittiin tarvittu vihollinen.
YHDESSÄ VOITAMME!
Anti-natsismista siirryttiin saumattomasti antikommunismiin.
YHDESSÄ KURISTAMME HITLERISMIN
PYSÄYTÄ KOMMUNISMI! SE ON JOKAISEN TYÖ
BERLIINI
Palasin Berliinistä.
Tiesin haluavani kirjoittaa vahvan romaanin aiheesta.
Oli kesä. Taisin työskennellä pääosin puutarhassa.
Lapset leikkivät lähellä.
Aloitin ehkä neljän viiden aikaan aamulla.
Tunsin yhtäkkistä innostusta ja vihaa.
Olin löytänyt tarinan tarkoituksiini.
Mies kylmästä -romaanin.
Keitä luulet vakoojien olevan?
Moraalisia filosofeja arvioimassa tekojaan
Jumalan sanaa tai Marxin oppeja vastaan?
Niitä he eivät ole. He ovat vain moraalittomia paskiaisia kuten minä.
Pieniä miehiä, juoppoja, poikkeavia otuksia, vaimonsa alla olevia,
valtion virkailijoita, jotka leikkivät lehmipoikia ja intiaaneja huvikseen.
Ovatko he sinusta kuin munkit, jotka punnitsevat kaiken?
Kirjailijasta on tullut suuri sensaatio.
Hänen oikea nimensä on David Cornwell.
Hänet tunnetaan paremmin nimellä John le Carré.
Montako kappaletta kirjaa myytiin?
Jos lasketaan mukaan kaikki versiot ympäri maailmaa,
12-15 miljoonaa kappaletta.
MIES KYLMÄSTÄ
Kirjan menestys taisi olla yllätys.
NELJÄ KUUKAUTTA BESTSELLERINÄ!
MIES KYLMÄSTÄ
Se ei sinänsä yllättänyt, koska tunsin
saadessani sen loppuun kirjoittaneeni jotain,
joka kuvasi täysin tunteitani
ja joka saattaisi ollakin suosittu.
PARAS KIRJAILIJA...
Agenttini ja kustantajani varhaiset puheet vihjailivat sen voivan ollakin.
On muistettava julkaisun konteksti.
Olimme silloin James Bondin hurmaamia.
TOHTORI NO, OHJANNUT TERENCE YOUNG
Ihailen onneanne, herra...
Bond. James Bond.
Todellisuus, jonka uutiset
ja tapahtumat ympärillämme tarjosivat,
kuvasi vakoojat nuhruisena armeijana täynnä yksinäisiä tekijöitä.
Minä tarjosin vastalääkkeen sille.
Mutta siinä oli ongelma, jonka kanssa elän yhä nykyäänkin.
Se kuvasi salaisen palvelun ihmiset todella älykkääksi joukoksi.
Sen sijaan olimme silloin siipirikkoinen järjestö,
joka olisi voitu lopettaa uuden alun tieltä.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
"Jos elämäntehtävä on saada kiinni pettureita,
voittaa heidät puolelleen,
ei voi valittaa, kun yksi omista
sattuukin olemaan jo jonkun toisen puolelle käännytetty.
Kun kirjoitin Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja -romaanini,
Kim Philbyn utuinen lamppu valaisi tieni."
"MI6:n älykäs, vastatiedustelun entinen johtaja.
Häntä ajateltiin jopa järjestön johtajaksi, ja hän oli venäläisvakooja."
BRITTILÄINEN EX-DIPOMAATTI VENÄJÄN VAKOOJA
Puolivälissä virkaani Länsi-Saksassa
Philbyn loikkauksesta ilmoitettiin.
Hän katosi Beirutista ja ilmestyi uudelleen Moskovassa.
Se järkytti salaisten palvelujen etiikkaa.
Joku seuraa meitä.
Kysymys kuuluu, halusivatko MI5 tai MI6 antaa hänen mennä.
Kukaan ei halunnut sellaista paljastusta. Ongelma oli ainutkertainen.
Hyvin merkittävä entinen vakooja joutuu oikeuden eteen.
Se synnyttäisi isoakin vahinkoa ja sillä saavutettaisiin vain vähän.
Järjellä ajateltuaan vaikutusvaltaiset huokasivat helpotuksesta.
"Huokasivat helpotuksesta"? Hänenkö annettiin paeta?
Kyllä.
Kiitos, toveri.
Philbyn loikkaus iski suoraan
sen ajan järjestelmän sydämeen.
Hän oli Westminsterin kasvatti.
Englantilaisyhteiskunnan sisäpiiristä.
Sen perusteella väki jätti huomioimatta
Philbyn aika kertovan menneisyyden.
ERITTÄIN SALAINEN
Ei olisi ollut vaikeaa linkittää
häntä kommunisteihin jo varhain.
Hän nai kommunistinaisen Wienissä.
PHILBYN ENSIMMÄINEN VAIMO
Nuo asiat saatettiin unohtaa, koska hän on yksi meistä.
Mutta jos olisi kunnolla tutkinut hänen taustaansa,
olisi voinut sanoa,
että hän oli epäilyttävä. Se ei käynyt.
Mutta päinvastoin, hän oli herra Charmikkuus.
Hän rakasti huijata muita.
ERITTÄIN SALAISTA
"Kuvaan astuu Nicholas Elliott, Philbyn uskollisin ystävä, uskottu,
läheinen kumppani rauhan ja sodan aikana, Etonin kasvatti.
Entisen rehtorin poika, seikkailija, vuorikiipeilijä ja helposti huijattava."
"Yksi erikoisimmista ja epäilemättä kivuliaimmista asioista,
joita mies oli eläessään tehnyt, oli istua Beirutissa kasvotusten
läheisen ystävänsä, kollegansa ja mentorinsa Kim Philbyn kanssa
ja kuunnella tämän myöntävän olleensa venäläisvakooja
kaikki nämä yhteiset vuodet."
HRA PHILBY
Nick Elliott kertoi menneensä haastattelemaan Philbyä Beirutiin
ja saamaan häneltä tunnustuksen.
Hän sanoi, että kun mies ei elänyt kaksoiselämää,
tämä oli äärimmäisen yksinäinen.
Hän oli huomannut elämänsä olevan tylsää.
Siksi riippuvuus petokseen oli hänelle tärkeää.
Ja hän petti kaikki lapsuudestaan lähtien.
TOTUUS ON TARINAA OUDOMPAA
Kaksoisagentti-sanaa käytetään väärin.
Lehdistö kuvailee Philbyä usein kaksoisagenttina.
Totuus on, että mies oli aidosti
korkean tason pahamaineinen petturi.
Mikä on niiden ero?
Hän oli aidosti vakooja venäläisille.
Kaksoisagenttina hän olisi vakoillut Venäjälle,
mutta olisimme pelanneet venäläisiä vastaan.
Tunsin Elliottin hyvin. Hän oli pitkä mies.
Laiha ja luiseva, käytti liivejä ja silmälaseja.
Etonilainen ääni, Etonin entisen rehtorin poika.
Hänen sukunsa oli pitkään ollut Etonin kasvatteja, aristokraatteja.
Osaatko imitoida häntä?
Kyllä. Kysyin häneltä: "Nick,
kun tapasit Kimin, millaisia kieltoja sinulla oli?"
"Kieltoja, poju? Mitä tarkoitat?"
Kysyin: "Miten sait uhkailla?
Olisitko voinut tuoda hänet pakolla Lontooseen?"
"Voi, hyvä ystävä, ei häntä Lontoossa haluta."
Kysyin: "Millä sitten uhkailit häntä?
Kerro nyt, Nick."
Sanoin, että jos hän ei tunnustaisi,
mikään ministeri, lähetystö,
yritys tai kerho Lähi-idässä
ei haluaisi tietääkään hänestä."
Sanoin: "Se varmasti pelästytti hänet."
"Pelästytti se."
Hän esitti brittiläistä hölmöä.
En tiedä, oliko hän sellainen, vaikka monet niin ajattelevat.
Kirjoitit kyllä siitä.
"Philby osasi huijata muita.
Elliott osasi samalla tavalla huijata itseään."
Onneksi kirjoitin.
Mielipiteeni oli aina se,
että Philby teki sen mitä teki vaistonvaraisesti ennemmin kuin järjellä.
Se jännityksen tunne, kun astuu kadulle tietäen jotain, mitä he eivät tiedä.
Se on salaisen agentin rakastama ilo itseaiheutetusta skitsofreniassa.
"Itseaiheutettu skitsofrenia."
Alinomainen kaksinaisuus.
Se, kun on vastakohta muille näkyvälle itselleen.
Mutta eikö käytäntöjen tekeminen tuota iloa?
Kyllä, se ilo on nautinnollista.
Sensuelli matka,
jolla alati haastaa oman tuurinsa ja selviytyy.
Sekin, että saa vaikuttaa aidosti.
Maailmankaikkeuden keskuksena olemisen tunteminen tekee ihmeitä turhamaisuudelle.
Voi antaa puhdasta kultaa Neuvostoliitolle, käskyttäjilleen.
"Rakastatteko minua nyt, jos annan tämän teille?"
Voin hyvinkin kuvitella sen runsaana ilmestyvän vaiston.
En itsessäni, mutta hänessä.
Herra le Carré, kuvailitte Kim Philbyä
"kostajaksi, joka tuhosi linnakkeen sisältä käsin."
Hän on niitä outoja ihmisiä, jotka syntyvät etuoikeutettuina
mutta jotka jollakin tapaa inhoavat taustansa etuja.
Henkilö, joka toisaalta tuntee olevansa yhteiskuntaa parempi
mutta joka toisaalta ei voi antaa anteeksi yhteiskunnalle asemaansa.
Hän kävi mielestäni itsensä kanssa sotaa.
Viimein mennessäni Moskovaan 1988
osallistuin Neuvostoliiton kirjailijoiden liiton järjestämään juhlaan.
GENRIKH BOROVIKIN PHILBY-KANSIOT
Siellä oli iso mies nimeltä Genrikh Borovik.
Hän tuli luokseni ja sanoi:
"Haluan, että tapaat hyvän ystäväni.
Hän ihailee töitäsi.
Kim Philby."
Vastasin hänelle, koska tilanne oli minusta kuvottava,
että söisin pian lähettiläämme kanssa
ja että en voinut nähdä itseäni illastamassa ensin kuningattaren edustajan
ja sitten kuningattaren pettäneen kanssa.
Ajattelin, että pahuutta on olemassa.
Joku, joka oli sokeasti palvellut Stalinia niin kauan.
En voinut ymmärtää, miten hän voisi palvella sellaista ihmistä,
sellaista aatetta kuin kommunismia.
Hän tiesi muita paremmin, mitä teki.
Häntä ajoi riippuvuus, hauskuus pettää toisia.
Se tunne, että hän pelasi molemmissa päissä keskustaa vastaan.
Hän oli Maapallon keskus. Hän pelasi maailman peliä.
Sillä oli hyvin vähän tekemistä ideologian kanssa.
Se ehkä alkoi ideologiana.
Sen jälkeen petoksesta tuli riippuvuus.
Jos olisi antanut kissan hänelle hoidettavaksi,
hän olisi pettänyt kissankin.
Tunsin jonkinlaista yhteyttä Philbyyn.
Houkutus kääntää selkänsä
jollakin tavalla kaikelle, jonka on oppinut elämässään
ja jatkaa omaa polkuaan.
Voin ymmärtää, miksi Philbylle kävi niin.
Ja olen kiittänyt Jumalaa, etten itse valinnut sitä tietä.
Mutta elämässäni tuli kohta, jossa minulle tarjottiin risteystä.
Olisin voinut muuttua todella pahaksi.
Armollisesti löysin kodin rikollisuudelleni.
KIRJAILIJA "VARASTAA ELÄMÄLTÄ"
Kirjailija on hieman epäsoinnussa, erilainen.
Hän luo asioita kuin yksinäinen ihminen.
Hän lainaa ja ottaa kokemuksia sieltä täältä.
Hän yhdistää niitä yrittäen tehdä paketin,
jonka tarjota yleisölle.
Tietyllä tavalla hän luo illuusioita.
Jos muut yrittävät koko ajan kurkistaa hänen hihaansa,
hänen temppunsa menee pilalle.
Minulle kirjoittaminen on itsensä löytämisen matka joka kerta.
Hahmojen käyttäytyminen, kehittyminen, persoonat,
heidän mielihalunsa.
He ilmestyvät esiin tyhjälle paperille
ja kertovat minulle hieman itsestäni.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
Kirjoittaessani George Smileysta kirjoitin
tietenkin ideaalista isästä, jollaista minulla ei ollut.
Nämä ovat yrityksiä tuntea itsensä.
Pieniä välähdyksiä matkalla kertomassa todellisesta itsestä.
En ole langennut analysoimaan.
Jos tuntisin salaisuuksia itsestäni, en antaisi itseni kirjoittaa.
Mitä opit itsestäsi Bill Haydonilta?
Se oli jotain, jonka kai jo tiesin.
Tiesin sen myös Philbystä.
Ja tietysti Philby on tiettyyn rajaan asti toiminut mallina Haydonille.
Minussa uinuva vaisto,
jonka uhriksi en ole joutunut tai jota en ole myöskään käyttänyt,
on olla maailman kuningas, kuten Haydon uskoi olevansa.
Oli aika, jolloin nautinto siitä, että olin salaisessa maailmassa
lähellä totuutta, todellisuutta,
täytti minut voitonriemulla.
FAUST, OHJANNUT F.W. MURNAU
Faustilaisessa merkityksessä se on maailman ydin.
"Was die Welt im Innersten zusammenhält", on kysymys.
...mikä pitää maailman yhdessä sen ytimessä...
VAKOOJAN TESTAMENTTI
Vakoojan testamentissa on epätoivoinen lause.
"Tietäen, että sisin huone...
"...on tyhjä." Niin.
Jotenkin uskomme, että on sisin huone,
jossa käytäntöjä luodaan.
Sitä tehdään juurikin sitä tarkoitusta varten,
päivästä, tunnista toiseen.
Historia on kaaosta!
Kyllä, ja siksi sitä kuvittelee, kuten olen itsekin saattanut tehdä
ainaisessa viattomuudessani,
että ihmisen käytöksen selittää jokin suuri salaisuus.
Sellaista ei ole.
VÄRISUORA, OHJANNUT SIMON LANGSTON
"'Vakoilu on ikuista', Smiley ilmoitti suorasanaisesti.
'Ei ole epäkäytännöllisempää työtä kuin se, jonka valitsit.
Sinulle voidaan tarjota eniten tehtäviä, kun olet vähiten kokenut.
Sitten kun olet oppinut käytännöt, sinua ei enää lähetetä mihinkään,
ilman että ammattisi näkyy.
Kokeneet urheilijat tietävät pelanneensa parhaiten huippuvuosinaan.
Huippuvuosien vakoojat ovat hyllyllä.
Ja sitten päästessäsi tiettyyn ikään
haluat vastauksen.'
'Haluat sisimmässä huoneessa annettavan käärityn käärön,
joka kertoo, kuka elämääsi hallitsee ja miksi.
Ongelmana on, että silloin
olet jo niitä ihmisiä, jotka tietävät parhaiten...
...että sisin huone on tyhjä.'"
Kun luin sen, ymmärsin sen eksistentiaalisena ajatuksena.
Olemmeko me "sisin huone"? Ehkä siellä ei ole mitään.
Minun tapauksessani näin on. En voi puhua muiden puolesta.
Minusta me kaikki elämme osittain salatussa tilanteessa
suhteessa pomoihimme, perheisiimme, vaimoihimme ja lapsiimme.
Usein vaikutamme asenteisiin, jotka hyväksymme,
ehkä älyllisesti mutta emme emotionaalisesti.
Tunnemme itseämme tuskin ollenkaan.
Vakoojan hahmo on minusta sellainen,
joka voi melkeinpä loputtomasti käyttää muita hyväkseen
saadakseen esille kaikenlaisia piilotettuja asioita yhteiskunnassamme.
JOKAISESSA ON PIENI OSA VAKOOJAA
"Aikansa parhain vakoojakirjailija, ehkä kaikkien aikojen paras."
Nämä kysymykset heräävät, kun luen kirjojasi:
"Olenko fiktiivisessä vai faktuaalisessa maailmassa?
Olenko keskellä jonkinlaista outoa sekoitusta näistä kahdesta?"
En usko, että yhdenkään taitelijan, oli hän sitten kirjailija,
maalari tai mikä tahansa,
täytyy selitellä töitään tietyn rajan yli.
Jos kirjat herättivät sinussa nuo kysymykset, saat jo nautintoa.
Olen yrittänyt näissä keskusteluissa
puhua todellisesta elämästä erottumisen prosessista.
Kirjoitin hyvinkin tietoisesti kirjan,
Täydellinen vakooja...
TÄYDELLINEN VAKOOJA, OHJANNUT PETER SMITH
...joka antoi rinnakkaisversion siitä, mitä minulle tapahtui.
Rick on kuin Ronnie. Magnus kuin minä.
En voi määritellä,
missä todellisuus kulkee salaisen oven läpi muuttuen fiktioksi.
Haluan ennemminkin palata ajatukseen siitä, että kuvailin näin:
"Elän siinä kuplassa ja tuon sieltä asioita."
OXFORD-TUTKINTO
TIEDUSTELUJOUKOT
Se on tietyllä tavalla eristyneisyyttä,
koska sitä ei jaa ajatuksiaan kenenkään kanssa.
Sitä säveltää salassa ympärillä olevista elementeistä.
TIEDOSTOMATTA HEIJASTELI RICKIÄ
Fiktiivinen, rationaalinen entiteetti, joka luo järjestystä kaaoksesta.
Se on todella normaali prosessi.
Jos olisin maalari, tuntisin samoin.
Ottaisin huomioon valon ja ikkunan
ja yrittäisin luoda kuvan tunteistani.
Aioin kysyä olostasi nyt, mutta se vaikuttaa hölmöltä kysymykseltä.
Errol, oloni on oikein mukava.
Nautin suuresti jutellessani asioista, joista en ole aiemmin jutellut.
Näin tämän projektin olevan minun iässäni jotain varmaa.
Tiesin, etten valehtelisi, en loisi omaa totuuttani.
En ole kiinnostunut edes puolustelemaan itseäni,
koska en oikeastaan tiedä, mikä syytös ilmassa leijuu.
"Sir Magnus, olet pettänyt minut,
mutta mikä tärkeämpää, olet pettänyt itsesi.
Vaikka puhut totta, sinä valehtelet.
Osoitat uskollisuutta ja kiintymystä.
- Mutta mille? Kenelle?" - Mille? Kenelle?
En tiedä.
Ehkä jonain päivänä kerrot.
Tarkoitan tällä, Sir Magnus, että olet täydellinen vakooja.
Hahmot eivät toimi, ellei heissä ole osa sinua sisällään.
He ovat vain paperimiehiä.
Annan ääneni hahmoilleni. Luen heidän sanansa itselleni.
Heidän puhetapansa on hyvin tärkeä elementti.
Sen jälkeen he kertovat itse, keitä ovat ja miten pukeutuvat ja liikkuvat.
KAS, PYMILLÄ EI OLLUT...
MUUTAMA SUNNUNTAI MYÖHEMMIN
AXELIN KAUHEA VUOSI Pym antaa hänelle tonnin
NYT PYM SAI...
(WIEN PELASTAA HEIDÄT)
Näin hahmo ilmestyy esiin kirjoittaessani sivu sivulta.
TSEKIN KIELIKOULU, EI AXELIA MISSÄÄN
TÄYDELLINEN VAKOOJA
Vähitellen sinun luomasi mies syntyy.
Ihmisiä tavatessani mietin
vaistonvaraisesti heidän hahmojensa mahdollisuuksia.
Alan lisätä heihin piirteitä, joita heillä ei luultavasti ole.
Mielenkiintoisesti tuloksena on, ettei niitä piirteitä ole ehkä nähtävissä.
Mutta tarina alkaa niin.
Sitten mietin, mitä nämä ihmiset haluavat.
Ja näkemällä vastakkaisia mielihaluja saa konfliktin siemenet.
Olet kirjoittanut: "Kissan istuminen matolla ei ole tarina.
Kissan istuminen koiran matolla on."
Kyllä, aivan.
Luenpa sitten le Carrén version.
"Kissa petti koiran istumalla tämän matolla."
Kissa taisi olla kaksoisagentti.
JOHN LE CARRÉ: VAJOOKATARINAN MESTARI
VAKOILUN MAAILMAN MYSTEERIMIES
Miksi petos on niin tärkeä konsepti sinulle?
EPÄTÄYDELLINEN ISÄ INSPIROI TÄYDELLISEN VAKOOJAN
No, sillä on pitkät juuret perheeni historiassa.
Todellisuutta ei ollut lapsuudessa, vain esittämistä.
Havainnoidessani elämää tunsin, että suurin osa ihmisten puheesta
ei heijastanut heidän sisäisiä ajatuksiaan.
Se on muistettava kummankin salaisen palvelun tehtävissä,
joissa olin tehoton mutta työllistetty.
ENSIMMÄINEN KOKONAINEN TARINA VENÄJÄLTÄ
Ne olivat petoksen vuosikymmeniä.
Sitä vain mietti, kuka seuraavaksi paljastuisi vakoojaksi.
MI5:ssa saimme amerikkalaisilta vahvoja kehotuksia
siivota toimemme ja päästä eroon kommunisteista joukossamme.
Mies saapui.
Hänellä oli vaikutusvaltaa. Sen hän teki selväksi.
Hän sanoi: "Tule luokseni lasilliselle."
Hänellä oli mitä erikoisin seinä, jonka takana oli eläviä lintuja.
Ne lensivät hiljaa sinne tänne.
Saanen lisätä, pidin häntä hölmönä.
Hän oli kai jonkinlainen analysoija, psykologi.
Hän kuulusteli älyttömällä rehtorimaisuudella.
"Onko kaikki hyvin vaimosi kanssa?"
Meitä kaikkia tutkittiin potentiaalisina kommunistivakoojina.
Huvittavaa minun tapauksessani oli, että olin MI5:ttä varten
liittynyt kommunistiyhteisöön yliopistossani Oxfordissa.
Minut haettiin Neuvostoliiton lähetystöön, jossa minua yritettiin hurmata
näyttämällä Panssarilaiva Potemkim noin kuusi kertaa.
Vodkaa tarjottiin ja minut vietiin pois.
Se on hyvä elokuva.
Kyllä, mutta siinä ei ole onnellista loppua.
PANSSARILAIVA POTEMKIN, OHJANNUT SERGEI EISENSTEIN
Hetkinen. Oliko halua olla kaksoisagentti jo alussa?
Kyllä.
Se oli hyvinkin innostava ajatus silloin.
Ei pelkkä agentti, vaan kaksois...
Tätä tapahtuu alati kaikissa salaisissa palveluissa,
kaikissa aggressiivisissa tiedustelupalveluissa.
Laitetaan ihmisiä värvääjän lähelle
toivoen värvättyjä, sitten värvätty saadaan omaksi.
Se on normal, kuten saksalaiset sanoisivat.
Siitä syntyi kivulias suhde
Oxfordin kommunistiryhmän salaisen johtajan kanssa.
Hän oli viaton mies, Stanley Mitchell.
TÄYDELLINEN VAKOOJA
Olimme samassa koulussa, hän luki venäjää ja saksaa.
Hän oli syntyperältään venäjänjuutalainen.
Menimme lomalle kävelemään Dorsetiin.
Hän tiesi jokaisen opiskelijan,
joka oli silloin kommunistisen puolueen jäsen.
Työni MI5:ssa oli tunnistaa nämä ihmiset.
Ja tietenkin se oli kauheaa. Työni oli pettää Stanley.
Vaikka nyt häpeän ja kauhistelen silloista käyttäytymistäni,
uskon yhä, että se piti tehdä.
Myöhempinä vuosina Stanley päätteli,
että olin se henkilö hänen lähellään.
Se suututti häntä kovin. "Se olit sinä, Juudas. Senkin sika.
Miten kukaan voisi tehdä noin, olla yhtä inhottava kuin sinä?"
Miten puolustauduit?
"Anteeksi, Stanley, mutta kuulut vallankumoukselliseen liikkeeseen,
joka aikoi horjuttaa maatamme.
Olimme silloin periaatteessa sodassa Neuvostoliittoa vastaan.
Olit väärällä puolella."
Voitko olla varma, että olet oikealla puolella,
- et väärällä? - En tietenkään. En voi.
TÄYDELLINEN VAKOOJA
Miksi pojan on tapettava itsensä Täydellisessä vakoojassa?
Mary ei koskaan kuullut laukausta.
Ensinnäkin koska hän tiesi paljastuneensa kaksoisagenttina.
Hän olisi kai voinut sopia oikeassa maailmassa.
Hän kai myös uskoi, ettei elämä enää kannattanut.
Hän häpesi näyttäytyä lapsensa edessä.
Tunsiko Ronnie häpeää?
En todellakaan usko.
Kuulin avaimenreiän läpi hänen myöntävän sen
ensimmäiselle äitipuolistani.
Hän itki vuolaasti, ettei tekisi enää jotain toiste.
En tiedä, tunsiko hän häpeää.
En tiedä, miten hän pystyi elämään itsensä kanssa.
Hän eli fantasioidensa kanssa.
Ne eivät välttämättä alkaneet rikollisina suunnitelmina.
Mutta se... oli kuin kirjoittaisi kirjaa
siinä mielessä, että hän kuuli oikean asian sanoa
tai huomasi jonkin vihjeen väkijoukossa.
Ja se oli huijauksen alku.
"Olen Exeterin kaupungissa, kävelen joutomaan poikki.
Pidän Olive-äitiäni kädestä.
Hänellä on hanskat, joten ihomme eivät kosketa.
Ja mitä muistiini tulee, ne eivät koskaan sitä tehneetkään.
Joutomaan kauimmaisella sivulla on synkeä, tasaedustainen rakennus.
Ikkunoissa on teräsristikot, eikä niiden takaa loista valo."
"Ja yhdessä ikkunassa
näyttäen Monopoli-roistolta seisoo isäni.
Vilkutan Ronnielle korkealla,
ja hän vilkuttaa tavalla, jolla aina vilkutti."
Isä!
"Käsi Oliven kädessä marssin takaisin autoon
tuntien suurta ylpeyttä itsestäni.
Harva pikkupoika saa pitää äidin täysin itsellään
isän jäädessä häkkiin."
"Mutta isäni mukaan mitään tästä ei tapahtunut.
Ajatus, että olisin ehkä nähnyt hänet missään vankilassa,
loukkasi häntä syvästi."
Silkkaa mielikuvitusta alusta loppuun, poika.
Jokainen Exeterin vankilassa ollut
tietää tasan tarkkaan, ettei tietä näy selleistä.
"Minä uskoin häntä.
Olin väärässä, hän oikeassa.
Hän ei ollut sen ikkunan takana, en vilkuttanut hänelle.
Mutta mikä on totuus? Mikä on muisto?
Etsikäämme toinen nimitys tavalle,
jolla näemme meissä yhä eläviä menneitä tapahtumia."
En usko, että on oikein kysyä sinulta tätä suoraan,
mutta eräs sanomasi asia herätti mielenkiintoni
ja haluni tutkia sitä tarkemmin.
Ehkä tämä on kuulustelu. Ehkä huiputan tässä itseäni.
En voi uskoa, että kuulustelijana tai haastattelijana
ei etsisi osaksi myös itseään.
Minusta emme pääse toisten sisälle paljoakaan,
mutta voimme kuvitella asioita heistä ja sitten samaistua heihin.
Palkkasit yksityisetsiviä tutkimaan isääsi.
Yhden lihavan, yhden laihan. Kysyin asianajajaltani:
"Miten saan yhteyden heihin?"
Hän siihen: "Älä sano heille, että sanoin näin,
mutta he ovat mitä armottomimpia tuntemiani miehiä."
Palkkasin heidät absurdin valtavalla summalla rahaa.
Hyvä David, kiitos ajastasi eilen.
...saimme jutella tulevasta.
He löysivät hyvin vähän.
RONNIEN OIKEA PITUUS PAINAVA SIIHEN PITUUTEEN NÄHDEN
VAKAVIA SYYTTEITÄ
Luotettavampi lähde Ronnien ensimmäiseen rikokseen ja vankeuteen liittyen
on sen aikainen paikallislehdistö.
"ELÄMÄNI ON LOISTELIAS", KONKURSSI
Hän sai neljän vuoden tuomion petoksesta nuorella iällä.
Hänet siirrettiin kesken tuomion,
ja rangaistus muutettiin raskaaksi työksi.
Kysyin kerran, miten paha rangaistus se oli.
Hän sanoi: "Mustalaiset olivat pahimpia."
Hän puhui nyt käsiraudoista.
PUHELU VAINAJALLE, OHJANNUT SIDNEY LUMET
Ronniella oli iso rintakehä. Hän osasi varmasti itsekin olla fyysinen.
MITÄ LONTOOLAINEN BUSSI TEKEE STATE STREETILLÄ?
Olin Chicagossa mainostamassa brittiviikkoa, lontoolaisbussien kyydissä.
Teeskentelin soittavani puhelinkopeista.
John le Carré saapuu tällä viikolla
Carsonsiin antamaan nimikirjoituksia Mies kylmästä-
ja Peilisota-kirjoihin.
Brittiläinen pääkonsuli antoi minulle sähkeen,
jonka oli saanut Jakartan lähetystöltä.
JAKARTAN ENGLANNIN LÄHETYSTÖ 31. HEINÄKUUTA 1965
Ronnie oli joutunut vankilaan. Hän vapautuisi tietystä summasta.
Suostuisinko maksamaan sen?
ISO LIIKEVOITTO
Summa ei ollut valtava, mutta se oli silti kivulias maksu.
Hän pääsi ulos.
Emme puhuneet siitä. Vasta paljon myöhemmin hän sanoi:
"Se oli vain jokin pieni rahaan liittyvä rikos."
Tiedämme nyt hänen olleen mukana asekaupoissa aikana,
jolloin Indonesia oli vasta toipumassa valtavasta kansanmurhasta.
Ja tietääkseni viimeisen kerran, kun hänet vangittiin,
hän joutui Bezirksgefängnisiin, aluevankilaan Zürichissä.
Hän oli huijannut hotelleja.
Hän sai soittaa minulle, minä maksoin puhelun.
Hän sanoi: "En kestä enää vankilaa, poika. Hoida minut ulos."
Ja taas piti antaa rahaa.
Summa ei ollut suuri silloinkaan, mutta se oli hyvin kivuliasta minulle.
Näen vieläkin painajaisia tästä fyysisestä miehestä lukkojen takana.
En tiedä, kauanko hän yhteensä oli vankiloissa.
Luultavasti yhteen lasketusti kuusi, seitsemän vuotta.
Mutta en voi kuvitella, miten se vaikutti häneen.
Ronniehan haastoi sinut oikeuteen!
Sen hän teki. Minua haastateltiin London Weekend Televisionissa.
En sanonut, että olin hänelle velkaa kaiken.
En halunnut antaa hänelle siitä kunniaa.
Miksi pitäisi sanoittaa sitä, että kaikki oli isäni ansiota?
Todellisuus luultavasti on, että monella tapaa näin olikin.
En tuntenut kuuluvani mihinkään.
Olen siinä mielessä ollut onnekas.
Elämä on tarjonnut paljon.
Olen nähnyt monia instituutioita ja asioita.
Oudolla tapaa olen elänyt montakin elämää.
En tunne kuuluneeni mihinkään niistä.
Jäljelle jää tunne omillani olemisesta.
LE CARRÉ TULEE KYLMÄSTÄ
JÄLLEEN LOISTAVA VAKOOJATARINA
Häiritsikö isääsi se,
että sinusta tuli rikas ja menestyksekäs hänen sijaansa?
VIIMEISIN LE CARRÉ ON HYVINKIN OSUVA TARINA
En tiedä.
Menestykseni päävaikutus häneen
oli auttaa luomaan hänessä oikeutuksen tunne.
Hän osti suuria määriä kirjojani, yleensä lainalla, allekirjoitti ne.
"Kirjailijan isältä."
Hän jakoi niitä sinne tänne.
Parhain terveisin, kirjailijan isä
Kohtasin hänen huonon puolensa, kun hän kutsui minut Wieniin.
"Poika,
laskin sen, mitä koulutuksesi maksoi minulle.
Minulla on käsitys siitä, millaisia summia ansaitset."
Sitten hän yritti saada minut suostumaan.
"Poika, elämääni en ole muuta koskaan toivonut kuin sikoja ja karjaa.
Pienen palan Dorsetia. Sikoja ja karjaa.
Mukavan kodin, mukavan naisen rinnalle. Sitten olen tyytyväinen.
Joten tarvitsen..." Hän sanoi tietyn valtavan rahamäärän.
"Isä, en voi antaa sitä. Se ei olisi järkevää minusta.
Mutta lupaan, että jos todella haluat vain sikoja ja karjaa,
ostan talon omiin nimiini ja saat asua siinä.
Annan sinulle rahaa, jotta voit ylläpitää tilaasi.
En luota sinuun hetkeäkään."
Hän oli todella ottanut minut kohteekseen, aikonut huijata minua.
Olisin menettänyt rahani, kuten muut hänen huijaamansa ihmiset.
En aikonut antaa niin käydä.
HOTELLI SACHER, WIEN
Olimme Sacherissa Wienissä.
Se oli aikansa hienostunein hotelli.
Hän päästi mitä villeimmän ulinan.
Hän huusi: "Maksat omalle isällesi, jotta hän ei tekisi mitään!"
Ja sen äänen saattoi kuulla toisella puolen katuakin.
Ja sitten hän ulvoi ääneen nousten puoliksi seisomaan.
Kiersin käteni hänen suuren selkänsä ympärille,
ja hoipuimme hotellin etuovelle,
portaat alas. Taksi odotti. Isä katsoi minua anovasti kysyen:
"Miten maksan tämän taksin?"
Annoin kuskille rahaa.
Ja isä lähti.
Olisin voinut hyväksyä hänen sanansa, antaa hänelle edes vähän rahaa.
Mutta olin niin vihainen, että teki kipeää jopa maksaa taksi.
Mutta se on tunne petetyksi tulemisesta.
Kyllä. Siinä oli paljonkin sitä mukana. "Miten saatoit tehdä tämän minulle?"
VÄRISUORA
Tulehan, ystävä. Aika mennä nukkumaan.
George? Sinä voitit.
Voitinko?
Kyllä.
Niin kai voitin.
Rakastitko Ronnieta?
En tiedä, mitä rakkaus on.
Kai rakastin häntä ollessani lapsi.
Mutta sitten hänen elämänsä seuraukset selvisivät minulle.
Myöhemmin elämässään hän halusi kaikkea, mitä minullakin oli.
AINA SINUN, R. CORNWELL
Pystyin tekemään kaiken tarvittavan.
Saatoin näyttää kiintymystä hänelle.
Saatoin olla välittämättä hänestä ja salassa myös vihata häntä.
Nuo asiat ovat itse asiassa olemassa
isän ja pojan välisessä suhteessa eri aikoina.
Ne ovat kuin vuodenajat. Minun oli herätettävä vihani paetakseni häneltä.
KUOLLEET
CORNWELL. - 29. kesäkuuta
Ronald, rakastettu ja rakastava aviomies ja isä...
HYVIN ÄKILLISESTI
Hänelle pidettiin kolmet hautajaiset.
Menin ensimmäisiin.
Minulta pyydettiin puhetta, mutta kieltäydyin.
Sen jälkeen oli toiset hautajaiset.
Niiden jälkeen, Jumala meitä auttakoon, muistotilaisuus.
En mennyt kumpaankaan.
Halusin uskoa, että tunteeni olivat kuolleet.
En ole käynyt hänen haudallaan.
Mutta maksoit hautajaiset.
Niin varmasti tein.
Maksoin kaikkien hautajaiset.
Maksoin äitini hautajaiset. Niin, maksoin ne.
Mitä helvettiä tuolla tarkoitit? Olen rikas, joten maksoin.
Uskollisin hänen palvelijoistaan,
joka oli ollut vankilassa hänen puolestaan, oli Arthur Lowe.
Kaikilla näillä ihmisillä oli yksitavuiset sukunimet.
Oli herra Bentkin, usko tai älä.
Menin Jermyn Streetille heti kuultuani Ronnien kuolemasta
näkemään, oliko siellä mitään pelastuksen tai paikalla olon arvosta.
Arthur ehdotti, että juhlisimme hieman. Se tekisi meille hyvää.
"Mennään vastapäiseen Julesin baariin."
Meitä meni kahdeksan. Arthur oli puheenjohtajana.
Joimme samppanjaa, söimme ostereita, mitä hän halusikaan.
Arthur ajatteli, että ilahduttaisimme itseämme.
Hyvin aistikkaasti hän maksoi. Juhlat olivat hänen, se sopi.
PAPPI, LUKKARI, TALONPOIKA, VAKOOJA
Nämä ovat minun juhlani, George. Pyydän laskun, kun olen valmis.
Pari päivää myöhemmin sain laskun postissa.
"Voitko ystävällisesti maksaa mahdollisimman nopeasti?"
Ronniella ei ollut koskaan rahaa.
Hän menestyi taloudellisesti, mutta perustana oli
että kulut ylittivät tuotot, joten rahat menivät.
Hän oli riippuvainen kriiseistä.
Hänen kai piti elää kuilun partaalla koko ajan.
Uskon hänen varmasti vakuuttaneen itselleen,
että se oli kunniallinen ja arvokas tapa antaa takaisin yhteisölle.
Se olisi tyytyväinen, ja hän olisi upporikas.
Ja usko pois, hän oli hiuskarvan päässä siitä.
En puolustele häntä, yritän vain kertoa,
miten vähällä hän oli onnistua menestymään.
Ja miten absurdeja hänen fantasiansa olivat.
Mutta maailma kulkee fantasialla.
Olen samaa mieltä. Kalvo hänen tekemisiensä
ja valtavan rikkaiden, menestyneiden ja kunnioitettujen ihmisten välillä
oli hyvinkin ohut.
"Ronnie on kuollut, ja matkustan jälleen Wieniin
hengittääkseni kaupungin ilmaa
kirjoittaessani hänet puoliautobiografiseksi romaaniksi,
jota voin viimein miettiä.
En ole Sacherissa tällä kertaa.
Pelkään, että tarjoilijat muistavat
Ronnien romahtavan pöydälle ja minut kantamassa häntä ulos.
Lentokoneeni Schwechatiin on myöhässä,
ja summamutikassa valitsemani hotellin aulassa
toimii vanhempi yöportieri.
Hän katsoo ääneti täyttäessäni ilmoittautumislomaketta.
Sitten hän puhuu pehmeällä, arvokkaalla wieniläisellä saksalla.
'Isänne oli suuri mies,' hän sanoo.
'Kohtelitte häntä häpeällisesti.'"
Kuulen aina uudestaan ja uudestaan,
että en ole kysynyt sinulta tarpeeksi pontevasti petoksesta.
Olen epäonnistunut haastattelijan tai kuulustelijan työssäni.
Minusta sait viimeisenkin pisaran siitä aiheesta.
Toki vastaan mahdollisimman rehellisesti, jos haluat vielä kysyä jotain.
Haluavatko he, että murrut nyyhkyttämään?
Nyyhkyttämään? Voin tehdä sen.
Osaan myös lintujen ääniä.
En aio puhua seksielämästäni enempää kuin sinäkään puhuisit.
Se näyttää olevan intensiivisen henkilökohtainen aihe.
Rakkauselämäni on ollut vaikea, kuten voi kuvitella.
Se on ratkennut itsestään mainiosti. Mutta se siitä aiheesta.
Mitä ihmiset haluavat?
He haluavat ajatella, että olen vilpillinen,
että puhun valheita
ja käytän charmiani väärin kuin laivan tuhoaja valoaan.
Ja luultavasti että kidutan lapsiani.
He haluavat, että riisun naamioni.
Minun on ensin tiedettävä, mitä sen naamion takana on.
Sait kaiken, mitä olen, jos minulta kysytään.
THE PIGEON TUNNEL: TARINOITA ELÄMÄSTÄNI
Muistelmissasi sanot, että kaikki on kuvitelmaasi.
Kuplan sisältä käsin otan mukaan ei-fiktiivisiä asioita,
jotka muutan fiktiivisiksi.
Haluan siistejä tarinoita todellisuudesta, jonka koen ympärilläni.
PEILISOTA, OHJANNUT FRANK PIERSON
Mutta en tehnyt mitään uhkarohkeaa, josta on kerrottu kirjoissani.
Miksi kertoa tarinan olevan valhe jo heti alussa?
Jos sinä ja minä näkisimme saman auto-onnettomuuden,
kummallakin olisi oma versionsa tapahtuneesta.
Joten mikä on totuus?
Jokin poissaoleva kolmas osapuoli näkee objektiivisen totuuden,
mutta muuten totuus on subjektiivinen.
Kuka on tuo kolmas osapuoli? Jumala?
On faktoihin perustuvaa tietoa, johon emme koskaan pääse käsiksi.
Työni on ollut yrittää luoda uskottavia tarinoita
maailmoista, joissa kävin tai jotka kävivät luonani.
Matkani on ollut mielikuvituksen luoma.
Kuviteltu turvapaikka todellisuudelta.
Kaaoksen uudelleen luominen.
Ei järjestyneesti vaan ymmärrettävän yksilöllisesti.
Tavalla, joka ei saa ihmisiä tuntemaan olevansa James Bondin maailmassa.
"Olisinpa tämä minä."
Vaan ennemminkin "jessus, toivottavasti tämä en ole minä" -tavalla.
"Ollessani nuori ja huoleton vakooja
oli luonnollista, että luulin maan kuumimpia salaisuuksia
pidettävän vihreässä, kolhiintuneessa Chubbsafessa,
piilotettuna nuhruisten käytävien labyrintin loppuun
osoitteen 54 Broadway ylimpään kerrokseen...
...salaisen palvelun päällikön henkilökohtaiseen toimistoon.
Olin kuullut, että oli olemassa niinkin salaisia asiakirjoja,
että vain päällikkö koski koskaan niihin.
Ja nyt on saapunut se surullinen päivä,
jona esirippu laskeutuu viimeisen kerran Broadwayn rakennusten ylle.
Onko päällikön kassakaappi turvassa?
Vievätkö nosturit, sorkkaraudat ja hiljaiset miehet sen fyysisesti
sen elämän pitkän matkan seuraavalle lavalle?
Vastahakoisesti kassakaappi määrätään avattavaksi."
Kenellä se perhanan avain on?
"Ei ilmeisesti päälliköllä."
"Hän on päättänyt, ettei koskaan tutkisi kassakaapin sisältöä.
Mitä ei tiedä, sitä ei voi paljastaa."
Hyödytöntä!
Kutsukaa Tiirikka-Taneli.
"Järjestö on tiirikoinut useitakin lukkoja.
Aika on näemmä siis tiirikoida jälleen."
"Lukko antaa periksi."
"Kassakaappi on tyhjä.
Se ei sisällä edes tavallista salaisuutta."
Odottakaa!
Onko tämä harhautuskassakaappi, joka suojelee sisintä turvapaikkaa?
"Kassakaappi otetaan hellästi pois seinästä.
Päällikkö kurkistaa sen taakse."
"Hän ottaa esiin paksut, hyvin vanhat housut,
joissa on lappu kiinni.
Siinä lukee, että näitä housuja on pitänyt Rudolf Hess..."
"...Aadolf Hitlerin edustaja, kun tämä lensi Skotlantiin
neuvotellakseen erillisen rauhan- sopimuksen Hamiltonin herttuan kanssa.
Hän oli luullut väärin, että herttua jakoi hänen fasistiset aatteensa."
HITLERIN EDUSTAJA LASKEUTUU SKOTLANTIIN
MIEHELLÄ OLI "HARHAKUVA RAUHASTA"
"Kirjoituksen alla on raapustettu jotain käsin."
"Analysoikaa tämä.
Se voi kertoa Saksan tekstiiliteollisuuden tilasta."
Se oli tarina miehistä vähällä kansallisella vaikutusvallalla
tuijottamassa väärään heijastumaan itsestään.
He vartioivat yhä valtiotaan pelaten maailman peliä.
Ja itse asiassa heitä oli traagisesti yhä vähemmän,
oman nostalgiansa ajamia miehiä.
Mitä näet itse peilistä?
Nyt? Tänä päivänä?
Olen paljon enemmän sujut itseni kanssa, nyt kun ikää on kertynyt.
Olen hyväksynyt sen, kuka olin ja kuka en ollut.
En ole siis kovin onneton katsoessani peiliin,
ellen kärsi kauheasta krapulasta.
Näen sinut ainutlaatuisena itseinhon runoilijana.
Niin, voi niinkin sanoa.
Vasta viimeisten vuosien aikana tunnen löytäneeni vapauteni.
Pidän siitä, kun saan tehdä sitä, mitä osaan parhaiten.
En puhu nyt vain kirjailijana olemisesta vaan kirjoittamisesta sinänsä.
Ilman luovaa elämää identiteettini on laiha.
Olen kuin näyttelijä ilman roolia.
Työn parissa olen niin lähellä onnellisuutta kuin vain voin olla.
Ja pidän suuresti kirjoittamisesta.
Olen siis sellainen mies.
En tiedä, uskallanko väittää näin, mutta teen silti niin: olen taitelija.
DAVID CORNWELL KUOLI 12. JOULUKUUTA 2020.
HÄN OLI 89-VUOTIAS.
JANE CORNWELLIN MUISTOLLE
Suomennos: Laura Juka