Általában fogalmam sincs, hol kezdjük,
de te ötletet adtál nekem, hol kezdjük.
És mi volt az?
A kapcsolatunk természetéről kérdeztél.
Ennél több volt, azt hiszem. Azt kérdeztem: „Ki vagy te?”
Mert sok munkádat megnéztem.
Néha egy szellemfigura, néha te vagy Isten.
És néha jelen vagy.
Tudnom kellett, kivel beszélek. A bajtársam voltál?
Egy idegen a buszon?
Ki vagy te?
Ez előadóművészet.
Tudnod kell, hogy egy szakszervezetnek adsz-e elő, vagy egy elit közönségnek.
Tudnod kell valamit azoknak az ambícióiról, akikhez beszélsz.
És ha nem tudok válaszolni ezekre a kérdésekre?
Nem az, hogy nem fogok, hanem talán nem tudok.
Akkor erőlködünk tovább, és kiderítjük, ki vagy.
GALAMBOK ALAGÚTJA
Mikor a hadsereg hírszerzéséhez kerültem,
sok interjút vezettem, amik egyben kihallgatások voltak.
Azonnal kialakul egy függőség velem, a kihallgatóval.
„Jól van az anyja? Akarja, hogy hazatelefonáljak?”
A kapcsolat, valódi vagy művi, nyitja meg a beszélgetést.
Először is az állítás, hogy csak én vagyok neki.
Függőség alakul ki?
Függőség a kihallgatóval szemben, igen.
Amikor valami olyat akarsz kijelenteni, ami nem biztos, hogy igaz,
és te tudod, hogy nem igaz, az a kezdet.
EGY TÖKÉLETES KÉM
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
„Alig van olyan könyvem, aminek ne lett volna a munkacíme
egy ponton, hogy Galambok alagútja.”
GALAMBOK ALAGÚTJA ÍRTA JOHN LE CARRÉ
„Az eredete könnyen megmagyarázható.
A tízes éveim közepén apám úgy döntött,
elvisz Monte Carlóba, az egyik szerencsejáték-murijára.
A régi kaszinó mellett volt a sportlövészklub.
Az alján egy gyepszőnyeg húzódott,
és egy, a tengerre néző lőtér.
A gyep alatt kis, párhuzamos alagutak futottak...”
A KÉM, AKI A HIDEGBŐL JÖTT RENDEZTE MARTIN RITT
„...amik egy sorban emelkedtek ki a tengerparton.
Oda élő galambokat helyeztek be,
amiket a kaszinó tetején költöttek ki és tartottak fogva.
Az volt a dolguk, hogy átrepüljenek a vaksötét alagúton,
majd előbukkantak a mediterrán égen
a jóllakatott sportemberek célpontjaként...”
„Állj! Állj!”
„...akik ott vártak a vadászpuskáikkal.
Az elvétett vagy pusztán sérült galambok
visszatértek a születési helyükre, a kaszinó tetejére,
ahol ugyanazok a ketrecek várták őket.
Hogy ez a kép miért kísértett olyan sokáig,
talán a hallgató...
jobban meg tudja ítélni, mint én.”
A David Cornwell név talán ismeretlen legtöbbjük számára.
A titkok szakértője, aki maga is kém volt,
két tucat, gyakorlatilag mind bestseller könyv szerzője,
amit a John le Carré írói álnév alatt írt.
KIEMELKEDŐ REGÉNYÍRÓ
Cornwell több mint 50 éve él kettős életet,
és ritkán ad interjút.
KÉMKEDÉS, AHOGY CSAK LE CARRÉ TUDJA ELMONDANI
Az árulás lenyűgöz engem.
Átéltem a végtelen árulás időszakát.
Mikor beléptem a titkos világba, egymás után két hírszerzésnél szolgáltam,
és mindkettőt a végsőkig elárulták.
Gyerekként úgy éreztem, hogy elárultak, ha úgy tetszik.
Úgy éreztem, én is elárultam embereket.
Ahogy sok művészember,
kora gyerekkoromtól egy képzeletbeli buborékban éltem.
Mikor a titkos világban éltem, az nem volt elég nekem.
Nagyon kis szerepem volt benne. Kezdő voltam, nem sokat árultak el nekem.
Így újra feltaláltam a titkos világot, és a saját embereimmel töltöttem meg.
ÉBRESZTŐ A HALOTTAKNAK
Sok történetben vannak balekok, és akik a szálakat mozgatják.
SMILEY NÉPE
Az irányítók, és akiket mások irányítanak.
Most a gyerekkoromról beszélünk.
Az apám visszaélt mások bizalmával.
Az élet színpad volt.
Ahol minden a tettetés volt.
A színpadon kívül lenni unalmas volt.
És a kockázat vonzó volt.
De mindenek felett a személyiség lenyomata volt vonzó.
Az igazságról nem beszéltünk.
A hitről nem beszéltünk.
Baleknak érezted magad?
Nem, én is benne voltam.
Egyre jobban színészkedsz, vicces sztorikat mesélsz. Dicsekszel.
Korán rájössz, hogy egy emberi lénynek nincs középpontja.
Nem voltam balek. Nekem kellett másokat palira venni.
Ha egyik helyről a másikra költöztünk, nem fizettük a számlákat.
Ha lekapcsoltuk a lámpákat a házban,
mert valaki üldözte apámat, Ronnie-t,
akkor úgy tűnt, így élnek az emberek.
Ezek nem nehézségekről szóló történetek.
Graham Greene azt mondta, és gyakran idézem:
„A gyerekkor az író hitelegyenlege.”
Ez nem panasz, csak önvizsgálat.
„Láttam a házat, ahol születtem,
de az a szülőház, amit jobban szeretnék,
egy másik, amit a képzeletemben építettem.
Vöröstéglás, csörömpöl és bontásra érett,
törött ablakokkal, 'Eladó' táblával és egy régi káddal a kertben.
Olyan hely, ahol egy gyerek inkább elbújik, mint ahol megszületik.
De ott születettem, legalábbis az emlékezetem ragaszkodik hozzá.
A pincében születtem,
egy halom barna doboz között,
amiket apám mindig magával hurcolt, mikor menekült.
Anyám egy tábori ágyon fekszik, szánalmasan tesz meg mindent,
ami csak tőle telik.
Tehát megszülettem...
és összecsomagoltak anyám kevés tulajdonával együtt,
mert nemrég látogatott meg a végrehajtó,
és kevés holmink volt.
A csomagtartó teteje kívülről van bezárva.
Már menekülök is. Azóta is menekülök.”
Anyám eltűnt, mikor ötéves voltam.
Egyáltalán nem volt vele kapcsolatom.
Sok helyettesítő anyám volt, akik átmentek apám kezén.
Volt egy bizonyos mostohaanyám, aki a maga módján hősies volt,
egy ideig kormányozta a hajót.
ANYÁM, OLIVE
Anyám rejtély volt.
Mert sosem derült ki igazán, mi történt vele.
Meghalt vagy élt?
Ronnie nem szerette a kemény igazságokat.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM RENDEZTE JOHN IRVIN
Csak 21 évesen találkoztam vele újra.
Írtam a fivérének, és ő visszaírt:
„Itt a címe. Ne áruld el neki, hogy én mondtam el.”
Írtam az anyámnak: „A fivéred azt mondta...”
Úgy éreztem, nem kötelez ez a tiltás.
Úgy képzelted, megbánta, hogy elhagyott téged és a fivéredet?
Mikor találkoztam vele megkérdeztem, mit gondol erről.
Azt felelte, és mindig ez volt a válasza,
hogy az apámmal elviselhetetlen volt az élet,
hogy elege volt a szeretők sorából, akiket hazahordott.
Hogy soha nem hozott haza pénzt.
És nem tetszett neki az a sok csaló apám életében.
Azt mondta, ha bármi mással próbálkozott volna,
apám sok csodálatos ügyvédet ismert, és tényleg így volt,
akik esélyt sem hagytak volna neki a válásnál.
Ezért feladott mindent, és úgy gondolta, lelép.
Emlékszel a napra, amikor elment?
Nem.
Ha el akarod hagyni a gyerekeidet, aznap este,
a fehér bőröndöd bepakolva,
adsz nekik búcsúpuszit?
Bement a szobába, ahol aludtunk? Vetett ránk egy utolsó pillantást?
Úgy képzelem, hogy megtette.
A tiéd lett az a bőrönd végül.
Mikor meghalt,
megláttam ezt a szép fehér bőrbőröndöt a Harrodsból,
belül selyemmel bélelve.
Kívül rajta volt a monogramja. „O. M. C.”, Olive Moore Cornwell.
Az lehetett az a bőrönd, amibe a ruháit pakolta.
Elképzeltem a gyönyörű ruháit, amik benne lehettek.
Azok voltak a legrendkívülibb ruhák.
A földszinten találja a hölgy az utazáshoz szükséges dolgokat.
A szegénységbe vitte magával.
Elszökött egy pénztelen fickóval.
Úgy képzeltem, a bőröndöt sosem pakolták ki,
és a luxus utolsó darabjai fokozatosan elhalványultak.
Megtartottam a bőröndöt. Csak ez az emlék maradt tőle.
Fizikai bizonyítéka annak, hogy megtörtént.
Mit jelentett neked az a bőrönd? Miért tartottad meg?
Fejben azzal vádoltam, hogy részt vett
anyám titkos távozásában aznap éjjel.
Számomra ez történelem.
Érzelmileg kiismerhetetlen volt.
Sosem hallottam, hogy őszinte érzelmet fejezett volna ki.
De mikor úgy az utolsó évére idősek otthonába került,
a nővérekkel megalkotott egy fantáziavilágot.
A nővéreknek az irántunk való anyai hűség képét festette le.
Hogy milyen hosszú életünk volt együtt, milyen jól mulattunk.
Kitöltötte a hiányzó éveket, ha úgy tetszik.
Mikor haldoklott, és meglátogattam,
az volt a pillanat iróniája, hogy összetévesztett apámmal.
Azt mondta: „Nekem sosem hoztál orchideát.”
Azt hiszem, apám egyik szeretőjére utalt.
Sosem fogom megtudni.
Azt kérdeztem: „Milyen színűt szeretnél?”
Azt felelte: „Nem érdekel. Még sosem láttam. Hozz nekem orchideát!”
RONNIE TÁRGYALÁSÁN EGY FIÚ BŰNÜLDÖZÉSE.
ÍRTA JOHN LE CARRÉ
Az emberek a végsőkig szerették Ronnie-t, még azok is, akiket kirabolt.
EGY CSALÓ FIA ÍRTA JOHN LE CARRÉ
SZAVAZZATOK RONNIE CORNWELLRE!
Mikor a színpadon félrevezette az embereket,
teljesen hitt abban, amit tett és mondott.
A mérhetetlen báj és meggyőzés kitörései
voltak azok a pillanatok, mikor valóságosnak érezte magát.
„Fiam? Mikor elítélnek, és el fognak ítélni,
az alapján fognak megítélni, hogyan bántam veled és a fivéreddel, Tonyval.
Az lesz Isten akarata.”
Isten nagy haverja volt.
Az, hogy hitt-e Istenben, rejtély, de biztosan hitte, hogy Isten hitt benne.
Ezek a különleges, zseniális, bizalmas trükkök
részei voltak Istennel folytatott beszélgetéseinek.
„Ha ezt csinálom, megúszom? Ha azt csinálom, megúszom?”
Alkudozott Istennel.
Igen, azt hiszem, inkább fogadott Istennel.
„Ha ennyit leteszek az asztalra, ahhoz mit szólsz?”
Ronnie mindig azt akarta, hogy puccos oktatásban részesüljek,
akár lopnia kellett, kölcsönvennie vagy megvesztegetni az igazgatót.
Megtanultam egy olyan osztály modorát és viselkedését, amihez nem tartoztam.
Tanultam és rendszeresen éreztem magamat megalázottnak.
Voltak idők, mikor gyűlöltem az osztályt, ahová osztottak.
Ellenséges területen voltam.
De megtanultam rendesen öltözni. Megtanultam rendesen beszélni.
Olyan lettem, mint ők, de sosem éreztem, hogy egy lennék közülük.
FIÚK ÉS KÉMEK „Tudom, ki vagy”
Már nagyon korán kis kém voltam.
Valahányszor Ronnie elhagyta a házat, nyomozni kezdtem.
Nem tudtam, mit tartogat a világ.
10. KÉRVÉNY VÁLASZ: CORNWELL, RONALD THOMAS ARCHIBALD
Mikor jöttek az adósságbehajtók, eltűntek a játékaim.
A bútor eltűnt. Nők tűntek el.
Anyák tűntek el.
A LEGFELSŐBB BÍRÓSÁGON CSŐDELJÁRÁSBAN
Mikor Ronnie igazán félt,
azt mondta: „Sötétítsd le a házat, oltsd le a lámpákat,
vidd a kocsikat a hátsó kertbe!”
Nem a törvénytől félt, hanem a maffiától.
Féltékeny szív Ó, féltékeny szív
Ne verj tovább
Nem látod, mekkora kárt okoztál...
Mikor meghalt, voltak irodái a Jermyn Streeten.
A felső emeleten éltek az éjszakai hölgyei.
Akik, ahogy ő fogalmazott, mindig készek voltak „kolbászt főzni” neki.
Volt két Ford Zephyr autója,
egy háza Henleyben, egy háza a Tite Streeten, Chelseaben.
Mi célból, nem tudom.
És voltak ezek az irodái.
Sem nála, sem az íróasztala fiókjában nem találtunk elég pénzt,
hogy kifizessük az alkalmazottakat a hét végéig.
Nem volt pénz.
Volt egy lova Franciaországban, Maisons-Lafitte-ben,
pár lova Írországban.
Úgy hívtad őket, hogy a „sosemvoltak”.
A sosemvoltak.
Volt egy világbajnok zsokéja, Gordon Richards.
Mikor Gordon visszavonult, kiválasztott lovakat aukcióra Ronnie-nak,
és valamikor biztosan kifizette.
A nagy öröme volt, hogy megjelent az Ascoton és ott versenyzett egy lova.
Ronnie eljutott arra pontra, mikor a bukmékerek szövetsége
már nem tűrte meg a pályán,
és voltak verőembereik, akik ezt világossá tették.
És jobb, ha vigyázol, ha úgy jelensz meg egy versenypályán,
hogy az adósságod nincs kifizetve.
Elküldtek egy pénzzel teli bőrönddel,
hogy osszam szét a bukmékerek között.
Hűha! Ez Rupert. Kezd elhúzni.
Volt egy lova, amit a féltestvérem után nevezett el,
és a Cesarewitchen futott.
Hirtelen ömlött ránk a pénz.
Köszönöm, fiúk.
Vonatra ültem a pénzzel.
Egy nagydarab fickó jött oda hozzám.
Te vagy Ronnie Cornwell fia, ugye?
Ne csináld még egyszer, fiacskám!
És megérintette az orromat.
És mikor hazaértem, Ronnie várt.
És számolt és számolt,
és nem hitte el, hogy nem nyúltam le belőle.
Gyerünk, fiam! Mutasd a zsebeidet!
Gyerünk, mutasd, mit csináltál!
Aztán azt hiszem, kaptam egy ötöst a végén, amiért jó fiú voltam.
Apád csalódott volt, hogy nem loptál?
Zavarta, hogy...
„Nem lehetsz ilyen jó.” - gondolta.
„Senki sem az. Nem ilyen az emberi természet.”
De ez olyan romantikus gyerekkor, nem?
Hát igen. Tényleg el kell mondanom,
hogy bármilyen felfedezéseket is tettem később,
és látszólag bármilyen sokat is nélkülöztem, anyám stb.,
rettentő izgalmas volt.
Még nem említettük, hogy nekem védőügyvédnek kellett lennem.
És a bátyámnak pedig jogásznak.
Oxfordba kellett mennem, és felajánlottak egy helyet.
Ronnie tudni akarta, miért fizet.
Gyávaságból azt mondtam, jogot fogok tanulni.
És mikor meghallotta a pletykát, hogy modern nyelveket hallgatok,
lerohanta az oktatómat, és tudni akarta, hogy a fenébe történhetett.
Az ő hibájuk volt vagy az enyém?
A RANGIDŐS OKTATÓTÓL
A mentorom, Vivian Green, kitessékelte.
LINCOLN KOLLÉGIUM, OKTATÓ JELENTÉSE Cornwell remek ember.
FELVÉTELI JELENTKEZÉS
Szóval folytattam a modern nyelveket.
D. J. M. CORNWELL. - 1952 MODERN NYELVEK.
És a második év közepén igen drámai csődbe jutott.
Gigászi volt, egy és negyed millió font.
Az oxfordi Westminster Bank, ők tudják, milyen okokból,
nem akarták fenntartani a számlámat, és lezárták.
Igen közel álltam akkoriban a barátnőmhöz, és a házasság mellett döntöttünk.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
Egy rossz hírű előkészítő iskolába mentem tanítani.
Ez ugyanaz az előkészítő iskola volt, amit fejben
a Suszter, szabó, baka, kém elejére tettem.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
Igazi szegénységben éltünk
kinti vécével, ilyesmivel és bádogkáddal.
Aztán számomra hősies módon
Vivian Green rávette a kollégiumot, hogy hívjon vissza.
És valahogy megtalálták nekem a pénzt.
Visszamentünk, és találtak nekünk egy nagy lakást.
Az élet teljesen megváltozott.
Az intézményi vonzerő visszatért,
mikor Eton meghívott, hogy tanítsam a legidősebb osztályt.
Azt hittem, életem végéig etoni tanár leszek.
Aztán két év múlva elegem lett belőle.
Aztán becsábítottak a kémek, és azt hittem, életem végéig kém leszek.
Rendkívül nehéz a hírszerzés számára toborozni.
Végül olyan keresünk, aki kicsit rossz,
de ugyanakkor hűséges.
Az én időmben egy bizonyos típust kerestek, és én tökéletesen beleillettem.
Korán kiestem a fészekből.
Bentlakásos iskola.
Korai független lélek.
De szervezeti keretekre vágyik.
A saját életemet még mindig befogadások és menekülések sorozatának látom.
Beléptem az egyik hírszerzéshez, és kiábrándultam belőle.
Átmentem egy másikba, és kiábrándultam.
Kiábrándított maga a hidegháború, ami nem volt nehéz,
látva, mennyi náci masírozik Nyugat-Németországban.
És igazából Kelet-Németországban is.
Miért harcoltunk valójában?
Mintha a háború meg sem történt volna?
Olyan érzés volt.
Az erőltetett felejtés ereje rendkívüli volt.
Diplomáciai álcával Nyugat-Németországba helyeztek.
És ez volt életem egyik jószerencséje,
mert ott voltam a berlini fal felhúzásánál.
A kelet és nyugat közötti patthelyzet példája volt Berlin.
A feszültség állandó volt. Mindenkit érintett.
Az aggódó világ figyelme Berlinre koncentrálódik.
A keletről menekültek utolsó nagy népvándorlása folytatódik,
ahogy a kommunista német kormány le akarja zárni a határt.
Az itt menedéket keresők folyama a szabadság határán
elérte a napi 1500-at.
ÖN ELHAGYJA AZ AMERIKAI SZEKTORT
Elmentem Berlinbe, és én magam néztem meg, mi történik.
A nagy drámák a fal építése előtt történtek.
Nyugat-német tűzoltók az épület alá húzták ki az ugrószőnyegüket.
Az emberek ezekbe ugráltak bele.
Szívet tépő látvány volt.
A BERLINI FAL EGY SZÉGYENTELI JELKÉP
A BERLINI FAL A HIDEGHÁBORÚ FRONTVONALA
Mi volt az érzelmi válaszod, mikor láttad ezeket?
A harag, undor és empátia keveréke.
Mérföldkő volt számomra.
Ez volt az a lendítőerő, ami létrehozta A kém, aki bejött a hidegből-t.
A világ megértésének tűzpróbája számodra?
Inkább a világ megértésének megerősítése.
Ez volt az emberi küszködés őrületének legtrágárabb jelképe.
Úgy éreztem, mindkét oldal, kelet és nyugat is
kitalálta azt az ellenséget, amire szüksége volt.
EGYÜTT GYŐZÜNK!
Sima átmenet a náci ellenességből a kommunista ellenességbe.
EGYÜTT ELFOJTJUK A HITLERIZMUST
ÁLLÍTSUK MEG A KOMMUNIZMUST! EZ MINDENKI FELADATA
Visszajöttem Berlinből.
Tudtam, hogy erős regényt akarok írni erről.
Nyár volt. Főleg a kertben dolgoztam.
A gyerekek ott voltak a közelben.
Úgy hajnali 4-5 felé kezdtem.
Elfogott az izgalom és a düh.
Találtam, mondhatni, egy mesét, ami megfelelt a célomnak,
és ez volt A kém, aki bejött a hidegről.
Mi a fenét képzel, mik a kémek?
Erkölcsi filozófusok, akik mindent, amit tesznek,
Isten vagy Karl Marx szavához mérik?
Nem. Csak egy csomó siralmas, hitvány gazember, mint én.
Kicsi férfiak, részegesek, furcsák, papucsférjek, hivatalnokok,
akik cowboyosdit és indiánosdit játszanak, hogy felvidítsák rohadt kis életüket.
Gondolja, hogy ülnek, mint szerzetesek a cellában, méregetik a jót és a rosszat?
A szerzőnek, aki most a legnagyobb szenzáció,
az igazi neve David Cornwell,
de számunkra a John le Carré néven ismertebb.
Hány példányban fogyott A kém, aki bejött a hidegről?
Azt hiszem, minden kiadás, olcsó, papírkötés, az egész világon
valahol 12-15 millió körül fogyott.
A KÉM, AKI BEJÖTT A HIDEGRŐL
Azt hiszem, a Kém sikere meglepetés volt.
NÉGY HÓNAPIG AMERIKA 1. SZÁMÚ BESTSELLERE!
1. A KÉM, AKI BEJÖTT A HIDEGRŐL. LE CARRÉ
Azt hiszem, olyan értelemben nem volt nekem meglepetés,
hogy úgy éreztem, mikor befejeztem, olyasmit írtam,
ami mélységesen kifejezte a saját érzéseimet
és hogy ami talán sikeres lesz.
JOHN LE CARRÉ A LEGJOBB ÍRÓ A...
Az ügynököm és a kiadóm első jelzései alapján tényleg sikeres volt.
Ne feledjük a kontextust, amiben kiadták.
Akkoriban elégedettek voltunk James Bonddal.
DR. NO RENDEZTE TERENCE YOUNG
Csodálom a szerencséjét, Mister...
Bond. James Bond.
A realitás, ami a hírekből derült ki,
és mindenféle körülöttünk történő eseményből, az volt,
hogy a kémek magányos döntőbírók rongyos serege.
Történetesen én szállítottam az ellenszert.
Az volt vele a baj, és a mai napig ezzel a problémával élek,
hogy iszonyú zseniálisnak ábrázoltam a titkosszolgálatokat.
Miközben akkorra nyomorék szervezet voltunk,
amit a szemétre is dobhattak volna, hogy újrakezdjék.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
„Ha az életben az a küldetésünk, hogy megszerezzük az árulókat,
és megnyerjük őket az ügyünknek,
aligha panaszkodhatunk, ha az egyikükről közülünk
kiderül, hogy valaki más nyerte meg.
Mikor megírtam a Suszter, szabó, baka, kémet,
Kim Philby homályos lámpája világította be az utamat.
Az MI6 kémelhárításának zseniális korábbi vezetője.
Akiről egykor azt jósolták, a hírszerzés feje lesz, és aki orosz kém is volt.”
VOLT BRIT DIPLOMATA OROSZ KÉM
Hivatali időm felénél Nyugat-Németországban
bejelentették Philby disszidálását.
Hogy eltűnt Bejrútból és megjelent a moszkvai színpadon.
Ez megdöbbentő volt az akkori hírszerzés etikájára nézve.
Valaki követ.
A kérdés, hogy az MI5, MI6 akarta-e, hogy elmenjen.
Senki sem akarta azt a leleplezést. Hatalmas bajban vagy.
Egy igen jelentős volt kémre vár tárgyalás.
Nagy nemzeti kárt okozna és keveset érne el.
Józanul gondolkodva az illetékesek azt mondták: „Hála Istennek!”
„Hála Istennek?” Hagyták elmenekülni?
Igen.
Köszönöm, elvtárs.
Philby disszidálása eljutott
az akkori szervezet szívéig.
Westminsteri fiú volt.
Az angol társadalom belső körének része.
Az emberek ezen az alapon nem vették észre
Philby nyilvánvaló múltját.
E.5. SZIGORÚAN TITKOS.
Nem lett volna nehéz megállapítani,
hogy már korán voltak kapcsolatai kommunistákkal.
Elvett egy kommunista nőt Bécsben.
PHILBY ELSŐ FELESÉGE
Ezeket félre lehet söpörni, mert egy volt közülünk. Egy közülünk.
Ha tényleg belementek volna Philby hátterébe,
megmondhatták volna, hogy ez a fickó...
Kicsit gyanús. Nem kell.
De épp ellenkezőleg, ő volt Mister Sárm,
és imádta a megtévesztést.
SZIGORÚAN TITKOS ÉS SZEMÉLYES
„Most belép Nicholas Elliott, Philby leghűségesebb barátja, bizalmasa,
odaadó bajtársa háborúban és békében. Eton gyermeke.
Korábbi igazgatójának fia, kalandor, alpinista és balek.”
„A sok rendkívüli dolog közül, amit Elliott tett életében,
kétségkívül a legfájdalmasabb az volt, hogy szemtől szemben ült Bejrútban
közeli barátjával, kollégájával és mentorával, Kim Philbyvel,
és hallotta, amint az elismeri, hogy szovjet kém volt
annyi éven át, amióta ismerték egymást.”
MR. PHILBY
Nick Elliott elmondta nekem, hogy mikor kiment Bejrútba kihallgatni Philbyt
és kiszedni Philbyből a vallomást...
Azt mondta, hogy mikor nem játszott kettős játékot,
rendkívül magányos volt.
Úgy látta, hogy az élet ellaposodott,
ezért az árulásfüggőség létfontosságú lett számára.
És gyerekkorától fogva valóban mindenkit elárult.
AZ IGAZSÁG KÜLÖNÖSEBB, MINT A FIKCIÓ
Szörnyen gyakran használják rosszul a „kettős ügynök” szót.
A sajtó gyakran írta le Philbyt kettős ügynökként.
Ami azt illeti, Philby egyszerű,
magas szintű, gyalázatos áruló volt.
Pontosan mi a különbség?
Simán az oroszok kémje volt.
Ha kettős ügynök lett volna, kémkedett volna az oroszoknak.
Amit mi kihasználtunk volna az oroszok ellen.
Jól ismertem Elliottot. Magas alak volt.
Sovány test, mellény, szemüveg.
Etoni hang, egy etoni iskolaigazgató fia,
hosszú sor etoni mögötte, nagyon arisztokratikus.
Utánoznád a hangját?
Igen. Azt mondtam neki: „Nick,
mikor elmentél Kimhez, milyen megtorlásokat alkalmaztál?”
„Megtorlások, öregem? Miről beszélsz?”
„Mivel fenyegetted meg?
Kényszeríthetted volna, hogy visszavidd Londonba?”
„Édes öregem, senki sem kért belőle Londonban.”
Azt kérdeztem: „Mivel fenyegethetted meg?
Nick, gyerünk, tálalj ki!” Azt felelte:
„Azt mondtam neki, ha nem mond el mindent,
nem lesz olyan követség, nagykövetség,
üzlet vagy klub az egész Közel-Keleten,
aki valaha befogadná.”
Én azt mondtam: „Ez biztos megijesztette.”
„Igen.”
Bolondot csinált az angolokból,
hogy ő is az volt-e, ahogy sokan gondolták, nem tudom.
Ez a sor benne van abban, amit írtál.
„Philby ügyesen csapott be másokat.
Elliott ugyanolyan ügyesen csapta be magát.”
Örülök, hogy ezt mondtam.
Mindig azzal érveltem,
hogy inkább ösztön volt, mint ész, ami arra vezérelte Philbyt, amit tett.
Az izgalom, hogy amikor az utcára lépsz, tudod azt, amit mások nem.
Az önként vállalt skizofrénia öröme, amit a titkos ügynök úgy szeret.
„Önként vállalt skizofrénia.”
A folytonos kettősség.
A külső éned ellentétének lenni.
De nincs abban valami öröm, hogy politikát csinálsz?
Igen, azt hiszem, az öröm érzéki.
A szerencse és a túlélés folytonos kísértésének
érzéki utazása.
Tényleges hatást jelenteni, mindenképp.
Úgy érezni, hogy te vagy az univerzum központja, csodálatos a hiúságnak.
Átadni a tiszta aranyat a Szovjetuniónak, a gazdáidnak.
„Szeretsz engem? Ha ezt odaadom, szeretni fogsz?”
Nagyon jól el tudom képzelni ezt az érzéki ösztönt.
Nem magamban, hanem benne.
Mister le Carré, úgy írta le Kim Philbyt,
mint „a bosszúálló, aki belülről pusztította a fellegvárat.”
Úgy gondolom, ő egyike azoknak a furcsa embereknek, akik kiváltságba születtek,
és valamiért zokon vették az előnyöket, amikkel születtek.
Egy ember, aki részben úgy érezte, jobb, mint a társadalom,
másrészt nem tudta megbocsátani, amiért abba a helyzetbe juttatta.
Azt hiszem, háborúban állt önmagával.
Mikor végül elmentem Moszkvába 1988-ban,
egy partin voltam, amit a szovjet írók szakszervezete adott.
A PHILBY-AKTÁK GENRIH BOROVIK
Volt egy nagyszerű ember, Genrih Borovik.
Borovik odajött hozzám, és azt mondta:
„David, szeretném, ha találkozna egy jó barátommal.
Csodálója a könyveiből.
Kim Philby.”
Azt feleltem, nagyon szomorúan,
hogy hamarosan a nagykövetünkkel vacsorázom,
és nem vacsorázhatom egyik este a királynő képviselőjével,
és másnap este a királynő árulójával.
Azt gondoltam, létezik a gonosz.
Valaki, aki olyan sokáig vakon szolgálta Sztálint.
Hogy tudott szolgálni olyan embert, olyan ügyet,
mint a szovjet kommunizmus, számomra rejtély volt.
Mindenkinél jobban tudta, mit csinál.
Az árulás öröme és az árulástól való függés kapta el.
Az érzés, hogy mindkét felet kijátszotta egymás ellen.
Ő volt a föld középpontja. A világ játékát játszotta.
Végül alig volt köze az ideológiához. Talán az ideológiával kezdődött.
De utána az árulástól való függőséggé vált.
Ha odaadtad volna neki a macskádat, hogy vigyázzon rá pár hétig,
valahogy a macskát is elárulta volna.
Volt némi belső kapcsolatom Philbyvel.
A kísértés, hogy valahogy
hátat fordíts mindennek, amit tanultál és felszedtél,
és a saját utadra lépj.
Meg tudom érteni, hogy esett meg ez Philbyvel.
És úgy éreztem, Istennek hála, hogy sosem mentem abba az irányba.
De eljutottam egy pontra az életemben, mikor keresztúthoz értem.
Nagyon rossz ember lehettem volna.
És kegyesen otthont találtam a lopásomnak.
AZ ÍRÓ FELADATA „LOPNI AZ ÉLETBŐL”
Az író kicsit hamis. Más.
Az alkotói módszerei egy magányos ember módszerei,
aki innen-onnan kölcsönvesz, kivonatol tapasztalatokat,
összerakja őket, és ha úgy tetszik, csomagot próbál készíteni,
amit felajánlhat a nyilvánosságnak.
Ebben az értelemben illuzionista.
És ha folyton az ingujját nézik,
elrontják a trükkjét.
Számomra az írás mindig az önfelfedezés útja.
Hogy viselkednek a szereplők, hogyan bukkannak fel, kik ők,
milyen étvágyuk van,
az üres oldalra szállítják magukat,
és mesélnek nekem arról egy kicsit, hogy ki vagyok.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
Mikor George Smiley-ról írok,
persze az ideális apáról írok, amilyen nekem sosem volt.
Ezek kísérletek az önismeretre.
Apró pillantások az út során, hogy ki is az ember valójában.
Soha nem vetettem alá magam analízisnek.
Úgy érzem, ha tudnám a titkokat magamról, megfosztanám magam az írástól.
Mit tudtál meg magadról Bill Haydontől?
Azt hiszem, ez olyasmi volt, amit már tudtam.
Amit már tudtam Philbyről is.
És nyilván Haydont bizonyos szinten Philbyről mintáztam.
Egy bennem lappangó ösztön,
amit tudomásom szerint sosem vetettem be, használtam, dőltem be neki,
hogy én vagyok a világ királya, ahogy Haydon gondolta magáról.
Volt idő, mikor annak az öröme, hogy egy titkos világban vagyok,
közel ahhoz, ami valójában történt,
a mámor érzésével töltött el.
FAUST RENDEZTE F. W. MURNAU
Ez az, fausti értelemben, amit a világ a legbelsőbb pontján tartalmaz.
„Was die Welt im Innersten zusammenhält”, volt a sor.
...ami a világot összetartja legbelsőbb magjában...
A TITKOS ZARÁNDOK
Aztán ott az a reménytelen sor A titkos zarándokban:
„Tudni, hogy a legbelső szoba...”
„Nem tartalmaz semmit.” Igen.
Valahogy úgy hisszük, hogy van egy legbelső szoba,
ahol a politikát kidolgozzák.
Szerintem azt teljesen ad hoc csinálják,
napról napra, óráról órára.
A történelem káosz.
A történelem káosz, ezáltal talán azt képzeltem,
örök ártatlanságomban,
hogy van egy nagy titok az emberi viselkedés természetében.
Pedig nincs.
SMILEY NÉPE BBC - RENDEZTE SIMON LANGTON
„- A kémkedés örök. - jelentette ki Smiley egyszerűen.
Nincs elvetemültebb karrier a földön, mint amit te választottál.
Akkor leszel a legmozgathatóbb, mikor a legkevésbé tapasztalt vagy.
És mire megtanulod az alapokat, senki sem tud elküldeni sehová
anélkül, hogy a szakmád szinte rád ne lenne írva.
A sportoló túl van a legjobb versenyein, mikor még ereje teljében van.
A kémek erejük teljében inaktívak.
Aztán egy bizonyos korban
tudni akarod a választ.
A pergamentekercset akarod a legbelső szobában,
ami megmondja, ki irányítja az életedet és miért.
A baj az, hogy addigra,
te vagy az, aki legjobban tudja...
hogy a legbelső szoba üres.”
Mikor ezt olvastam, mélyen egzisztenciálisnak éreztem.
A legbelső szoba mi vagyunk? Talán nincs is ott semmi?
Az én esetemben igaz, igen. Más nevében nem beszélhetek.
Azt hiszem, mi mindannyian részben egy titkos helyzetben élünk,
a főnökünkkel, családunkkal, feleségünkkel, gyerekünkkel kapcsolatban.
Gyakran befolyásoljuk a viselkedést, aminek mi is részesei vagyunk,
talán intellektuálisan, de nem érzelmileg.
Alig ismerjük magunkat.
A kém alakja úgy tűnik nekem,
hogy szinte végtelenül képes mások kihasználására,
hogy kimondjon mindenféle rejtett dolgokat a társadalmunkban.
MINDENKIBEN VAN EGY KIS KÉM
„Az ő korának elsőrangú kémregényírója. Talán minden időké.”
Azt tapasztalom le Carrét olvasva, hogy:
„Kitalált világban vagyok? A tények világában vagyok?
A kettőnek valami furcsa keverékében?”
Nem hiszem, hogy bármely művésznek, akár író,
festő vagy bárki más,
egy bizonyos ponton túl el kell magyarázni a munkáját.
Ha ez felvetette benned azokat a kérdéseket, már jó neked.
Próbáltam a beszélgetések során
a való élettől való elvonatkoztatás folyamatáról beszélni.
Nagyon tudatosan írtam egy könyvet,
az Egy tökéletes kémet...
A PERFECT SPY BBC - RENDEZTE PETER SMITH
...ami sokban párhuzamos változata volt annak, ha úgy tetszik, ami velem történt.
Ronnie Rick volt, én Magnus.
Nem tudom meghatározni,
hol megy át a valóság egy titkos ajtón a fikcióba.
Inkább visszatérnék ahhoz az elképzeléshez, amit leírtam:
„Buborékban élek, és dolgokat veszek át.”
OXFORDI DIPLOMA
A HÍRSZERZÉSI TESTÜLET
Egyfajta magány ez, abban az értelemben,
hogy nem osztjuk meg a gondolatainkat senkivel.
Titokban alkotunk azokból az elemekből, amiket magunk körül látunk.
ÖNTUDATLANUL VISSZHANGOZTA RICKET
Egy kitalált entitás, ami racionális, ami rendet hoz a káoszba.
Szerintem ez teljesen normális folyamat. Ha festő volnék, ugyanígy éreznék.
Kihasználnám a fényt, az ablakot,
és arról készítenék képet, hogy hogyan érzek most.
Meg akartam kérdezni, hogyan érzel most, de butaságnak tűnik.
Errol, kényelmesen érzem magam.
Nagyon élvezem, hogy olyasmikről beszélek, amikről korábban még nem.
Ezt a kilátást érett koromban véglegesnek láttam.
Tudtam, hogy nem fogok hazudni. Nem fogok kitalálni dolgokat.
Még az önvédelem sem érdekel,
mert tényleg nem tudom, mi lesz a vád.
„Sir Magnus, a múltban már elárult engem,
de ami fontosabb, elárulta magát.
Még amikor az igazat mondja, akkor is hazudik.
Van önben hűség és van szeretet.
- De mi iránt? Ki iránt?” - Ki iránt? Mi iránt?
Nem tudom.
Egy nap talán elmondja nekem.
Azt akarom mondani, Sir Magnus, hogy ön tökéletes kém.”
A szereplők nem igazán működnek, hacsak nincs bennük belőled egy kicsi.
Csak papírból vannak.
Hangot adok a szereplőimnek. Felolvasom őket magamnak.
Rettentő fontos, hogyan beszélnek.
Utána elmondják, kik ők, hogyan öltöznek, hogyan mozognak.
SAJNOS, PYMNEK NINCS...
PÁR VASÁRNAPPAL KÉSŐBB
AXEL SZÖRNYŰ ÉVE Pym 1000 fontot ad neki
PYM EZÚTTAL KAPOTT...
(BÉCS MEGMENTI ŐKET)
Így alakul ki a szereplő, ahogy írok, oldalról oldalra.
CSEH NYELVOKTATÁS AXEL NINCS SEHOL
EGY TÖKÉLETES KÉM
Ez a fickó fokozatosan megjelenik, és a tiéd.
A természetes ösztönöm, mikor találkozom valakivel,
hogy megfontolom, fel tudom-e használni a jellemét.
Olyan dolgokkal kezdem felruházni őket, amik valószínűleg nincsenek meg bennük.
Furcsa módon a végtermékben e tulajdonságok talán nincsenek is benne.
De ez a történet kezdete.
Aztán megvitatom, mit akarnak ezek az emberek.
És az ellentétes vágyak felismeréséből kapjuk a konfliktus lényegét.
Azt írtad: „A macska ül a szőnyegen nem egy történet,
de ha a macska a kutya szőnyegén ül, az az.”
Így van.
És ez az én le Carré változatom.
„A macska elárulta a kutyát, mert a szőnyegére ült.”
Szerintem a macska kettős ügynök volt.
JOHN LE CARRÉ: A KÉMTÖRTÉNETEK MESTERE
A KÉMJÁTSZMA REJTÉLYES EMBERE
Az árulás miért fontos fogalom neked?
A TÖKÉLETLEN APA, AKI AZ EGY TÖKÉLETES KÉMET IHLETTE
Nos, hosszú családi háttere van.
A valóság nem létezett gyerekkoromban, a szerepjátszás igen.
Az életet megfigyelve úgy éreztem, hogy sok minden, amit mások kimondanak,
nem az, amit belül gondolnak.
Ne feledjük, hogy egyik titkosszolgálatnál
sem voltam hatékony, ahol foglalkoztattak.
BURGESS ÉS MACLEAN AZ ELSŐ TELJES SZTORI OROSZORSZÁGBÓL
Ezek voltak az árulás évtizedei.
Azon tűnődtünk, ki bukik le legközelebb.
Az MI5-nál nagyon erős bemutatókat kaptunk az amerikaiaktól,
hogy hogyan viselkedjünk helyesen és tüntessük el a kommunistákat.
Egy férfi jelent meg,
és volt benne valami tekintély, amit világossá is tett,
és azt mondta: „Jöjjön, igyunk egyet!”
Volt egy igen különleges fala, mögötte madarak.
Némán röpködtek.
Hozzátehetném, hogy szerintem bolond volt.
Talán valami analitikus volt, pszichológus.
Ostoba, iskolás módon kérdezett...
„Jól kijön a feleségével, ugye?”
Mindenkit kikérdeztek, mint lehetséges kommunista kémet.
A vicces az én esetemben az volt, hogy én, az MI5 kedvéért
beléptem a kommunista közösségbe az oxfordi egyetememen.
Kiválasztottak, körüludvaroltak, ültem a szovjet követségen,
kb. hatszor néztem meg a Patyomkin páncélost,
vodkával itattak, aztán ejtettek.
Az egy jó film.
Jó film, csak nincs jó vége.
PATYOMKIN PÁNCÉLOS RENDEZTE SZERGEJ EISENSTEIN
Várjunk! A kezdetektől fogva megvan a vágy, hogy kettős ügynök légy?
Igen.
Rendkívül izgalmas gondolat volt akkor.
Nem simán ügynök, hanem kettős...
Folyton megtörténik minden biztonsági szolgálattal,
és minden támadó titkosszolgálattal.
Hogy embereket állítasz a toborzó mellé,
reméled, hogy felvesz valakit, aztán tiéd az, akit felvett.
Ez, ahogy a németek mondanák, normal.
Ebből lett a nagyon fájdalmas kapcsolat
a kommunista csoport akkori oxfordi titkos főnökével,
egy igen ártatlan emberrel, Stanley Mitchell-lel.
EGY TÖKÉLETES KÉM
Ugyanabban a kollégiumban voltunk, ő oroszt és németet hallgatott.
Orosz-zsidó származású volt.
Együtt mentünk el túrázós vakációra Dorsetbe.
Minden diák neve megvolt neki,
aki akkor a kommunista pár tagja volt.
Az én dolgom az volt az MI5-nak, hogy azonosítsam őket.
És persze borzalmas volt. Elárultam Stanley-t.
Bár most már szégyellem, és elborzaszt a viselkedésem,
mégis azt hiszem, meg kellett lennie.
Stanley a későbbi éveiben levonta az egyszerű következtetést,
hogy én voltam az az ember az életében.
Iszonyúan felháborította. „Te voltál, Júdás! Te disznó!
Hogy tehet ilyet valaki? Hogy lehet valaki ilyen becstelen, mint te?”
Mit hoztál fel védelmedre?
Hogy: „Bocs, Stanley, de olyan forradalmár mozgalom tagja vagy,
ami destabilizálni akarja az országunkat.
Akkoriban technikailag háborúban álltunk a Szovjetunióval.
A rossz oldalon álltál.”
Biztos lehetsz benne, hogy te vagy a jó oldalon,
- és nem a rosszon? - Persze, hogy nem.
EGY TÖKÉLETES KÉM
Az Egy tökéletes kémben miért kellett a fiúnak megölnie magát?
Mary sosem hallotta a lövést.
Először is, mert tudta, hogy kettős ügynökként lebukott.
Gondolom, a való életben üzletet köthetett volna.
Azt hiszem, elviselhetetlennek találta az életet.
És szégyellte magát a gyereke előtt.
Ronnie-ban volt szégyenérzet?
Nem igazán hiszem.
Hallottam egyszer, a kulcslyukon át, mikor előadta
az első mostohaanyámnak.
Azt bömbölte, hogy nem tesz meg valamit többé.
Nem tudom, érzett-e szégyent,
nem tudom, hogy tudott együtt élni önmagával.
A fantáziáiban élt,
amik nem feltétlenül indultak bűnügyi terveknek,
de olyan volt, mint regényt írni,
abban az értelemben, hogy a megfelelő sort
vagy helyszínt a tömegben nyomnak tekintette.
És így kezdődött az átverés.
„Exeter városában vagyok, egy pusztaságon sétálok át.
Anyám, Olive kezét fogom.
Kesztyű volt rajta, így nem volt testi érintkezés,
és amennyire emlékszem, soha nem volt ilyesmi.
A pusztaság távoli végén van egy komor, sík homlokzatú épület
rácsos ablakokkal és bent nincs fény.”
„És az egyik rácsos ablakban
áll az apám, aki úgy néz ki, mint egy Monopoly elítélt.
Integetek Ronnie-nak, aki magasan van a falon,
és Ronnie úgy integet, ahogy mindig szokott.”
Apu, apu!
„Olive kezét fogva megyek vissza a kocsihoz,
igen elégedett vagyok magammal.
Végül is nem minden kisfiú tartja meg magának az anyját,
és tartja ketrecben az apját.
De apám szerint ebből semmi sem történt meg.
Az elképzelés, hogy talán láttam valamelyik börtönében,
nagyon sértette.”
Elejétől a végéig puszta kitaláció, fiam.
Bárki, aki ismeri belülről az exeteri börtönt,
tökéletesen tudja, hogy a cellákból nem lehet rálátni az útra.
„És én hiszek neki.
Én tévedek, és neki volt igaza.
Sosem állt az ablakban, és sosem integettem neki.
De mi az igazság? Mi emlék?
Találjunk másik nevet arra,
ahogy a múlt eseményeit látjuk, amik még bennünk élnek.”
Nem hiszem, hogy az a legjobb, ha szembesítelek vele.
De valamit, amit mondtál, érdekesnek találtam,
és további vizsgálatot érdemel.
Talán ez egy kihallgatás. Talán becsapom magam.
Nem tudom elképzelni, hogy kihallgatóként vagy kikérdezőként
ne keresnéd legalább részben magad.
Nem hiszem, hogy tényleg nagyon be tudnánk hatolni másokba,
de képzeteket tudunk alkotni róluk, amihez aztán viszonyítani tudunk...
Magánnyomozókat béreltél fel hogy nyomozzanak apád után.
Egy kövér, egy sovány. Megkérdeztem az ügyvédemet:
„Hogy találhatok ilyen embereket?”
Azt mondta: „Ne árulja el, hogy én mondtam,
de ezek a legszívtelenebb emberek, akiket ismerek.
Egy nevetségesen magas összegért felbéreltem őket.
Kedves David! Köszönöm, hogy időt szánt rám tegnap.
...időszerű lehetőség megvitatni az előttünk álló utat.
Tényleg nagyon keveset tudtak meg.
RONNIE TÉNYLEGES MÉRETE MAGASSÁGÁHOZ KÉPEST NEHÉZ
KOMOLY VÁDAK EXETERBEN
Ronnie első bűnügyének és bebörtönzésének sokkal komolyabb forrása
az akkori helyi sajtó.
„EXTRAVAGÁNS EGÉSZ ÉLETEMBEN” CSŐD
Már nagyon fiatalon, azt hiszem, négy évre ítélték csalásért,
de aztán a büntetés közepén kivették,
és másik ítéletet kapott, kényszermunkával.
Egyszer megkérdeztem: „Mennyire volt rossz?”
Azt felelte: „A cigányok voltak a legrosszabbak.”
Az ökölharcról beszélt.
ÉBRESZTŐ A HALOTTNAK
Ronnie-nak nagy mellkasa volt. Szerintem neki is nagy fizikai ereje volt.
A MINDENIT! MIT KERES EGY LONDONI BUSZ A STATE STREETEN?
Chicagóban voltam, egy brit hetet reklámoztam, londoni buszokon utaztam,
úgy tettem, mintha telefonfülkékből telefonálnék.
A hét folyamán John le Carré Londonból Carsonsba repül
a BOAC-vel, hogy dedikálja „A kém, aki bejött a hidegről”
és a legújabb, „Tükrök háborúja” c. regényét.
A brit főkonzul átadott egy táviratot,
amit a jakartai követségről kapott.
BRIT KÖVETSÉG, JAKARTA 1965. JÚLIUS 31.
Az állt benne, hogy Ronnie börtönben van, és ennyi meg ennyi pénzbe kerülne kihozni.
Hajlandó vagyok kifizetni?
CSINOS HASZON
Nem volt óriási összeg, ugyanakkor elég fájdalmas,
és azzal kihoztam.
Sosem beszéltünk róla, csak sokkal később, és azt mondta:
„Nem volt semmi fontos, csak valutaügy.”
Ma már tudjuk, hogy fegyverkereskedelemben volt benne,
mikor Indonézia épp egy nagy népirtást hevert ki.
De tudomásom szerint, mikor utoljára volt börtönben,
a Bezirksgefängnisben volt, a zürichi körzeti börtönben,
szállodai csalásért.
Megengedték neki, hogy felhívjon R-beszélgetésben.
Azt mondta: „Nem bírom tovább a börtönben, fiam. Vigyél ki!”
És megint pénzről volt szó.
Nem volt nagy pénz, de nekem rendkívül fájdalmas.
Még mindig rémálmaim vannak a bebörtönzött, igen aktív, erős férfiről.
Összességében nem tudom, mennyit ült börtönben.
Talán nem többet, mint összesen hat-hét évet.
De hogy ez milyen hatással volt rá, el sem tudom képzelni.
Jut eszembe, Ronnie beperelt.
Igen. Interjút adtam a London Weekend Televisionnek.
Elmulasztottam elmondani, hogy mindent neki köszönhetek.
Nem akartam, hogy Ronnie-é legyen a dicsőség.
Miért kellene azt mondanom, hogy mindent apámnak köszönhetek?
De a valóság talán az, hogy sok szempontból így volt.
Úgy éreztem, sosem tartoztam sehová,
ilyen tekintetben szerencsés voltam.
Igen tartalmas életem volt.
Sok szervezetet és sok mindent láttam.
Furcsa módon sok életet éltem.
Nem érzem, hogy bármelyikhez tartoznék.
Ami megmaradt, az az érzés, hogy egyedül vagyok.
LE CARRÉ BEJÖN A HIDEGRŐL
LE CARRÉ: ÚJABB SZUPER KÉMMESE
Apádat megviselte,
hogy te gazdag és sikeres lettél, és ő nem?
LE CARRÉ LEGÚJABB REGÉNYE OLYAN IDŐSZERŰ, MINT A MAI CÍMLAPOK
Nem tudom.
A sikerem rá gyakorolt alapvető hatása az volt,
hogy feljogosítva érezze magát.
Nagy mennyiségeket vett meg a könyveimből, rendszerint hitelben, és dedikálta őket:
„A szerző apjától”.
Úgy osztogatta, mint a cukorkát.
Minden jót! A szerző apjától
Találkoztam a kellemetlen, igazi oldalával, mikor Bécsbe rendelt.
„Fiam,
kiszámoltam, mennyibe került nekem az oktatásod.
És van némi elképzelésem, mennyi pénzt keresel.”
És próbált meggyőzni.
„Fiam, egész életemben, csak malacokat és marhákat akartam,
és egy kis földet Dorsetben. Malacok és marhák.
Egy szép helyet, ahol élhetek, egy kedves nőt, akivel élhetek.
Szóval kellene...” És egy óriási összeget nevezett meg.
„Apám, nem tehetem. Nem látom értelmét.
Ha tényleg ezt akarod, malacokat és marhákat,
veszek egy házat a nevemre, és odaköltözhetsz.
Adok járadékot, hogy vezethesd a farmot.
Egy fikarcnyit sem bízom benned.”
Felvett az áldozatai listájára. Be akart csapni.
És beléphettem volna a cserbenhagyottak klubjába.
És ezt nem hagyhattam.
SACHER HOTEL BÉCS
A bécsi Sacher Hotelben voltunk,
az akkori idők legfinomabb, legkitűnőbb éttermében.
Borzalmas, állati üvöltést hallatott.
És azt ordította: „Fizetsz apádnak, hogy megüljön a fenekén!”
Olyan hangon, amit még az utca túloldalán is hallottak.
Aztán üvöltött és üvöltött, félig felállt,
én átkaroltam széles hátát,
és a hotel bejárati ajtaja felé támolyogtunk,
le pár lépcsőn, ott volt egy taxi, ő rám nézett könyörgő arccal:
„Hogy fogom kifizetni a taxit?”
Adtam a sofőrnek egy kis pénzt.
És elment.
Elfogadhattam volna a kérését, és adhattam volna neki egy kis pénzt.
De feldühített, hogy a taxit sem tudta kifizetni.
Úgy érezted, elárultak.
Igen. Ez is benne volt. „Hogy tehetted velem?”
SMILEY NÉPE
Gyere, öreg barátom! Ideje lefeküdni.
George? Győztél.
Valóban?
Igen.
Igen, azt hiszem, így van.
Szeretted Ronnie-t?
Nem igazán tudom, mi a szeretet.
Gyerekként biztosan szerettem.
De aztán megláttam az élete következményeit.
Később, mikor mindent akart, ami az enyém, pl. a pénzemet.
TISZTELETTEL, R. CORNWELL
Képes voltam megtenni, amit kell, hogy véget vessek neki.
Képes voltam kedvelni.
Képes voltam közömbös lenni, és titokban gyűlölni.
Ezek léteznek
egy apa-fia kapcsolatban különböző időszakokban.
Olyanok, mint az évszakok. Muszáj volt gyűlölnöm, hogy elmenekülhessek tőle.
HALÁLESETEK
CORNWELL. - Június 29-én
Ronald, szeretett és szerető férj és apa...
NAGYON HIRTELEN
Három temetése volt.
Az elsőre elmentem.
Felkértek, hogy tartsak beszédet, de elutasítottam.
Aztán volt még egy temetés,
és Isten irgalmazzon, volt egy búcsúztatás.
De ezekre nem mentem el.
El akartam hinni, hogy az érzéseim halottak.
És sosem láttam a sírját.
De te fizetted a temetéseket.
Én bizony.
Mindenki temetését én fizettem.
Kifizettem anyám temetését. Kifizettem őket.
Ez mi a fenét jelent? Vagyonos vagyok, fizettem.
Szolgái közül a leghűségesebb,
aki börtönbe is ment érte, egy Arthur Lowe nevű férfi.
Ezeknek az embereknek egyszótagú vezetéknevük van.
Volt egy Mr. Bent, ha hiszed, ha nem.
Elmentem a Jermyn Streetre, amint meghallottam a halálát,
hogy megnézzem, van-e valami tennivaló, amiért ott kell lenni.
Arthur azt mondta: „Menjünk, és mulassunk egy kicsit. Jót fog tenni.
Menjünk a Jules Bárba az út túloldalán!”
JULES BÁR
Kb. nyolcan odamentünk, és Arthur ült az asztalfőn.
Pezsgőt és osztrigát ettünk, amit csak akartunk.
Azt hittük, felvidulunk tőle. Vagy Arthur hitte.
Nagyon nagylelkűen fizetett. Az ő bulija volt, szóval jó volt így.
SUSZTER, SZABÓ, BAKA, KÉM
Ez az én bulim, George. Kifizetem a számlát, ha készen állok.
Két nappal később megkaptam a számlát postán.
„Kifizetném, amint lehet?”
Ronnie-nak sosem volt pénze.
Voltak nagy pénzügyi sikerei, de amint ezek megvoltak, azon az elven,
hogy a kiadás mindig meghaladja a bevételt, már el is tűntek.
Válságfüggő volt.
Azt hiszem, folyton borotvaélen kellett táncolnia.
És azt hiszem, meggyőzte magát,
hogy ez tisztességes és értékes hozzájárulás a közösséghez,
ők boldogok lesznek, és ő iszonyú gazdag.
És képzeld, egy hajszálon múlt, hogy nem sikerült.
Nem akarom mentegetni, csak azt akarom mondani,
hogy milyen közel állt ahhoz, hogy sikeres legyen.
És hogy milyen abszurdak voltak a fantáziái.
De a világot a fantázia mozgatja.
Egyetértek. A határ a között, hogy mit tett és mit nem,
és a rettentően vagyonos, sikeres és tiszteletreméltó emberek közötti
határ nagyon, nagyon keskeny volt.
„Ronnie halott, és én újra elmegyek Bécsbe,
hogy beszívjam a város levegőjét,
és miközben beleírom őt a félig önéletrajzi regényembe,
legalább szabadon töprenghetek.
Megint a Sacher.
Félek, hogy a pincérek emlékeznek
Ronnie-ra, ahogy az asztalra dől, és én félig-meddig úgy cipelem ki őt.
A gépem a Schwechatra késik,
és a hotel recepcióján, amit találomra választottam,
egy idősebb éjszakai portás teljesít szolgálatot.
Csendesen néz, miközben kitöltöm a bejelentő lapot.
Aztán lágy, tiszteletreméltó bécsi németséggel szólal meg.
Az apja remek ember volt. - mondja.
Maga szégyenletesen bánt vele.”
Újra meg újra azt hallom,
hogy nem erőltettelek eléggé az árulást illetően.
Megbuktam, mint kérdező vagy kihallgató.
Én úgy érzem, az utolsó cseppet is kifacsartad ebből a témából.
De megválaszolom bármilyen kérdésedet a lehető legőszintébben.
Azt akarják, hogy törj meg és zokogj?
És sírjak? Igen. Az menni fog.
Ahogy a madarakat is tudom utánozni.
Szerintem nem beszélek többet a szexuális életemről, mint te tennéd.
Nekem az egy erősen magánügy.
A szerelmi életem nagyon nehéz út volt, képzelheted,
de nagyon szépen megoldotta magát, és erről a témáról elég ennyi.
Akkor mit akarnak az emberek?
Azt akarják hinni, hogy kétszínű vagyok,
hazug,
hogy lidércfényként használom a sármomat,
és talán a gyerekeimet is kínzom.
Le akarnak leplezni rólam valamit,
de először tudnom kell, mi van az álca mögött.
Mindent tudsz rólam, amennyire meg tudom ítélni.
GALAMBOK ALAGÚTJA TÖRTÉNETEK AZ ÉLETEMBŐL
A memoárodban azt mondod, ebből semmi sem igaz, csak így képzeltem.
A buborékban kivonatolom a tényeket,
és fikciót készítek belőle.
Rendezett történeteket szeretnék a körülöttem levő valóságból.
TÜKÖRÚTVESZTŐ RENDEZTE FRANK PIERSON
De semmit sem tettem a merész dolgokból, amikről a könyveimben írtam.
Miért mondanád el egy történetről már a legelején, hogy hamis?
Ha te és én ugyanazt az autóbalesetet látnánk,
mindegyikünknek saját változata lenne arról, ami történt.
Szóval mi az igazság?
Az objektív igazságot egy nem jelen levő harmadik fél látná,
de egyébként az igazság szubjektív.
Ki az a harmadik fél? Isten?
Van olyan tényszerű feljegyzés, amit sosem fogunk megtudni.
Az én dolgom, hogy hihető meséket írjak
a világokból, ahol jártam vagy amik eljöttek hozzám.
Az út számomra a képzeleté volt.
A képzeletbeli menekülés a valóságból.
A káosz újraalkotása.
Nem szabályos módon, hanem felfogható, egyénre szabott módon,
amitől az emberek nem azt érzik James Bond módjára:
„Bár én lennék az!”
Hanem inkább: „Jézusom, remélem, ez nem én vagyok.”
„Mikor fiatal és gondtalan kém voltam,
természetes volt, hogy azt higgyem, a nemzet legnagyobb titkai
egy csorba, zöld széfben vannak,
amit eldugtak egy koszos folyosólabirintus végén...
a Broadway 54 legfelső emeletén...
egy magánirodában, amit a titkosszolgálat főnöke foglalt el.
Hallottam, hogy léteznek olyan titkos iratok,
amiket csak maga a főnök érintett valaha.
És most közeleg a szomorú nap,
mikor a Broadway épületeinek vége.
Vajon a főnök széfje mentességet élvez?
Vajon daruk, feszítővasak és néma emberek fizikailag átszállítják-e
életre szóló útjának következő állomására?
Vonakodva úgy döntöttek, a széfet kinyitják.”
Kinél van a rohadt kulcs?
„Láthatóan nem a hatalmon levő főnöknél.
Úgy döntött, sosem merészkedik be a széfbe.
Amit nem tudsz, nem tudsz elárulni.”
Hasztalan!
Küldjetek egy mackósért!
„A szolgálat feltört pár zárat a maga idejében,
úgy tűnik, ideje egy újabbat feltörni.
A lakat megadja magát.
A széf üres. Puszta.
Mindenféle földi titoktól mentes.”
Várjunk!
Ez egy csaliszéf, hogy megvédjen egy belső szentélyt?
„A széfet óvatosan lefeszítik a falról.
A főnök mögé kukkant.
És előhúz egy nagyon vastag, nagyon régi nadrágot,
amin egy címke van.
A gépelt írás azt állítja, hogy a nadrágot Rudolf Hess viselte...
Adolf Hitler helyettese, mikor Skóciába repült,
hogy különbékéről tárgyaljon Hamilton hercegével.
Abban a téves hitben, hogy a herceg osztja fasiszta nézeteit.”
HITLER HELYETTESE EJTŐERNYŐVEL LANDOL SKÓCIÁBAN
A 3. EMBER A „BÉKE ILLÚZIÓJÁBAN”
„Az írás alatt kézzel írott macskakaparás áll.
Kérem, elemezzék!
Megismerhetik belőle a német textilipar állapotát.”
Ez történet volt egy lecsúszott birodalmi hatalom embereiről,
akik hamis képet láttak önmagukról.
Még mindig egy nagy nemzetet őriznek, még mindig a világ játékát játsszák.
Valójában egy tragikusan lecsökkent tömeg voltak,
akiket a saját nosztalgiájuk hajt.
És ha a tükörbe nézel?
Most? Ma?
Sokkal inkább békében vagyok magammal, ebben a korban.
Jobban megbékéltem azzal, hogy ki voltam. És ki nem voltam.
Nem vagyok boldogtalan, ha a tükörbe nézek,
kivéve, ha szörnyen másnapos vagyok.
Mint az öngyűlölet gyönyörű költőjére, úgy nézek rád.
Igen, ezt el tudom fogadni.
Úgy érzem, csak néhány éve, hogy megtaláltam a szabadságomat,
és szeretek az lenni, amiben a legjobb vagyok.
Nemcsak azt, hogy író vagyok, az véletlen, hanem az írást.
A kreatív élet nélkül kevés identitásom van.
Olyan vagyok, mint egy szerep nélküli színész.
A munkában vagyok leginkább boldog.
És imádok írni.
Szóval ilyen állat vagyok.
És alig merem használni ezt a kijelentést, de kimondom, hogy művész vagyok.
DAVID CORNWELL 2020. DECEMBER 12-ÉN MEGHALT.
89 ÉVES VOLT.
JANE CORNWELL EMLÉKÉRE
A feliratot fordította: Pálfi Beáta