Zvyčajne nemám predstavu, kde začať,
ale vy ste mi vnukli nápad.
Aký?
Spýtali ste sa ma na povahu nášho vzťahu.
Zašlo to aj ďalej. Spýtal som sa: „Kto ste?“
Pozeral som si vašu prácu.
Niekedy ste podobný duchovi, inokedy ste Boh
a niekedy ste prítomný.
Chcel som vedieť, s kým hovorím. Ste mojím priateľom v dobrom aj v zlom?
Ste len cudzí človek, ktorého stretnem v autobuse?
Kto ste?
Toto je herecké umenie.
Musíte vedieť, či hráte pre odbory alebo pre elitnú spoločnosť.
Musíte poznať ambície ľudí, s ktorými sa rozprávate.
A ak na tú otázku nemám odpoveď?
Niežeby som nemal, ale možno ju neviem zodpovedať.
Tak potom sa posnažíme zistiť, kto ste.
HOLUBÍ TUNEL
Keď som začínal vo vojenskej tajnej službe,
viedol som mnoho rozhovorov, alebo lepšie povedané vypočúvaní.
Medzi mnou a vypočúvaným sa okamžite vytvoril vzťah závislosti na mne.
„Je vaša mama v poriadku? Mám zavolať vašej rodine?“
Vytvorením puta, či už skutočného alebo falošného, sa otvorí diskusia.
Hlavne preto, že som jediná osoba, ktorú má vypočúvaný k dispozícii.
Vzťah závislosti?
Áno, vypočúvaný je závislý od vyšetrovateľa.
Ak chcete, aby bolo vypovedané niečo, čo nemusí byť pravda,
a vy viete, že to pravda nie je, to je začiatok.
DOKONALÝ ŠPIÓN
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
„Takmer každá z mojich kníh raz mala
pracovný názov Holubí tunel.“
HOLUBÍ TUNEL JOHN LE CARRÉ
„Pôvod tohto názvu sa ľahko vysvetľuje.
Bol som mladík a môj otec ma vzal
na jeden zo svojich hýrivých gamblerských výletov do Monte Carla.
Vedľa starého kasína bol športový klub.“
„Zem bola pokrytá trávnikom
a smerom k moru bola strelnica.“
„Pod trávnikom boli malé paralelné tunely...
ŠPIÓN, KTORÝ PRIŠIEL Z CHLADU REŽISÉR: MARTIN RITT
...ktoré sa vynárali na brehu mora.
Do nich boli umiestnené živé holuby
ktoré sa vyliahli na streche kasína, kde boli držané.
Ich úlohou bolo poletovať dlhým, tmavým tunelom,
až kým sa neocitli na oblohe nad Stredozemným morom
ako terče pre dobre najedených športujúcich džentlmenov...“
„Halt!“
„...ktorí tam čakali so svojimi brokovnicami.“
„Holuby, ktoré netrafili alebo boli len trocha zranené,
vrátili späť do svojho rodiska, na strechu kasína,
kde ich čakali rovnaké pasce.
To, prečo ma tento obraz tak dlho mátal,
je niečo, čo poslucháč...
...možno posúdi lepšie ako ja.“
Meno David Cornwell je väčšine z vás možno neznáme.
Je expertom na tajomstvá, keďže sám bol špiónom.
Napísal dva tucty kníh, prakticky každá z nich bola bestsellerom.
Písal pod menom John le Carré.
POPREDNÝ SPISOVATEĽ
Cornwell žije takýmto dvojitým životom už viac ako 50 rokov a zriedka
poskytuje rozhovory.
ŠPIONÁŽ, AKO O NEJ MÔŽE HOVORIŤ LEN LE CARRÉ
Zrada ma fascinuje.
Žil som v období neustálej zrady.
Slúžil som v dvoch tajných službách,
v ktorých sa to zradou len tak hemžilo.
Aj ako dieťa som sa cítil zradený.
Sám som zradil iných.
Ako mnoho umelcov
som od detstva žil vo vymyslenej bubline.
Keď som žil v tajnom svete, nestačilo mi to.
Bol som nový, veľa mi o ňom nepovedali, tak som z neho veľa nemal.
A tak som si ho sám vymyslel a vložil som doň vlastných ľudí.
VOLANIE MŔTVYCH
V mnohých príbehoch vystupujú dôverčivé obete a tí, čo ťahajú za nitky.
SMILEYHO ĽUDIA
Tí, čo veci riadia a tí, ktorých riadia iní.
To už hovoríme o mojom detstve.
Môj otec bol podvodník.
Život bol preňho javiskom.
Pretvárka bola všetkým.
Byť mimo javiska bolo nudné.
Príťažlivé bolo riziko.
Najviac príťažlivý bol vplyv danej osobnosti.
O pravde sme nehovorili.
O usvedčení sme nehovorili.
Cítili ste sa ako dôverčivá obeť?
Nie, len som sa pridal k hre.
Zlepšíte svoje vystupovanie, naučíte sa hovoriť vtipné príhody, predvádzať sa.
Rýchlo zistíte, že ľudská bytosť nemá stred.
Nebol som obeť. Bol som prizvaný, aby som obete robil z iných.
Sťahovali sme sa z jedného miesta na druhé, neplatili sme účty.
Niekedy sme museli vypnúť svetlá v dome,
lebo niekto hľadal môjho otca Ronnieho.
V tom čase sa mi zdalo, že tak ľudia žijú.
Toto nie sú príbehy o ťažkom živote.
Často citujem Grahama Greena, ktorý povedal:
„Detstvo je základom spisovateľa.“
Nejde o lamentáciu, ale o sebapoznávanie.
„Videl som dom, v ktorom som sa narodil,
ale dom, v ktorom si predstavujem, že som sa narodil,
je celkom iný.
Je z červených tehál a je na rozpadnutie, vhodný na zbúranie,
s rozbitými oknami, tabuľkou ‚na predaj‘ a so starou vaňou v záhrade.
Je to miesto, kam sa deti chodia skôr skrývať, ako narodiť.
Ale tam som sa narodil, aspoň tak na tom trvá moja fantázia.“
„Narodil som sa v podkroví
medzi kopou hnedých krabíc,
ktoré môj otec vždy ťahal so sebou, keď odniekiaľ utekal.“
„Moja mama leží na skladacom lôžku, žalostne robí, čo môže,
nech to už znamená, čo chce.“
„Tak som sa narodil...
...a spolu s pár vecami mojej mamy ma zbalili,
lebo nás nedávno opäť navštívil exekútor.
Cestujeme naľahko.“
„Kufor auta je zamknutý zvonka.“
„Som na úteku. A odvtedy som na úteku stále.“
Mama zmizla, keď som mal päť rokov.
Nemal som s ňou žiadny vzťah.
Rukami môjho otca prešlo mnoho náhradných matiek.
Jedna konkrétna nevlastná matka, ktorá bola svojím spôsobom hrdinkou,
to s nami istú chvíľu vydržala.
MOJA MAMA OLIVE
Moja mama bola záhadou.
Nikdy sme poriadne neodhalili, čo sa s ňou stalo.
Bola mŕtva? Žila?
Ronnie nemal rád nepoznané.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON BBC, REŽISÉR JOHN IRVIN
Neskôr som ju opäť stretol ako 21-ročný.
Napísal som jej bratovi a on mi odpísal:
„Toto je jej adresa. Nehovor jej, že ju máš odo mňa.“
Tak som mame napísal: „Tvoj brat mi povedal...“
Jeho príkaz mi vôbec nič nehovoril.
Predstavovali ste si, že ľutovala, že vás s bratom opustila?
Keď som sa s ňou stretol, spýtal som sa jej na to.
Odpovedala vždy rovnako.
S mojím otcom sa vraj nedalo žiť.
Mala po krk toho, že si domov vodil milenky.
Že sme nikdy nemali peniaze.
Nemala rada ani tých podivínov, ktorými sa obklopoval.
Povedala, že ak by sa o niečo pokúsila,
poznal príliš veľa právnikov
a ona by na súde nikdy neuspela.
Tak sa tej myšlienky vzdala a jednoducho odišla.
Pamätáte si na deň, kedy odišla?
Nie.
Ak máte v pláne v noci opustiť svoje deti,
máte zbalený biely kufor,
pobozkáte ich na rozlúčku?
Prišla do izby, kde sme spali? Pozrela sa na nás poslednýkrát?
Tak si to predstavujem. Predstavujem si, že to tak spravila.
Teraz ten kufor vlastníte.
Keď zomrela,
zbadal som krásny biely kufor z obchodu Harrods
s vnútrom lemovaným hodvábom.
Boli na ňom jej iniciálky „O. M. C.“, Olive Moore Cornwellová.
Musel to byť ten kufor, do ktorého si vtedy zbalila veci.
Predstavil som si tie úžasné veci, ktoré sa v ňom skrývali.
A tie najvyberanejšie šaty.
Na prvom poschodí nájde madam cestovné kufre.
Ten zbalený kufor ju doviedol k chudobe.
Utiekla s chlapíkom, ktorý nemal peniaze.
Predstavujem si, ako ho vybaľovala
a ako z neho vyprchali posledné kúsky luxusu.
Ten kufor som si nechal. Je to na ňu jediná pamiatka.
Fyzický dôkaz tej udalosti.
Čo pre vás ten kufor znamenal? Prečo ste si ho nechali?
Vo svojej mysli som ho obvinil a označil za konšpirátora
v jej tajnom odchode z domu.
Má pre mňa historickú hodnotu.
Emočne bola uzavretá.
Nikdy som ju nepočul vyjadriť jej pocity.
Keď však šla do domova dôchodcov na svoj posledný rok života,
začala so sestričkami vytvárať fantáziu.
Hovorila im o svojej materskej vernosti k nám.
O našom dlhom spoločnom živote a všetkej zábave, ktorú sme zažili.
Zaplnila tak roky, o ktoré prišla.
Iróniou bolo, že keď som stál
pri jej smrteľnej posteli, pomýlila si ma s mojím otcom.
Povedala: „Mne si nikdy nepriniesol orchidey.“
Asi odkazovala na nejaký jeho románik.
To sa už nedozviem.
Povedal som: „Akú farbu by si chcela?“
Povedala: „Na tom nezáleží. Len mi jednu dones.“
RONNIEHO SÚD HONBA SYNA KRIMINÁLNIKA
AUTOR: JOHN LE CARRÉ
Ronnieho mali ľudia radi až do konca. Dokonca aj tí, ktorých okradol.
SYN PODVODNÍKA AUTOR: JOHN LE CARRÉ
VOĽTE RONNIEHO CORNWELLA
Keď na javisku zavádzal ľudí,
úplne veril tomu, čo robil a hovoril.
Tieto chvíle nesmierneho šarmu
a presvedčivosti boli momenty, kedy sa cítil byť skutočný.
„Synak? Ak budem súdený, čo určite budem,
budú ma súdiť len podľa toho, ako som sa správal k tebe a tvojmu bratovi Tonymu.
To bude Božia vôľa.“
Boh bol jeho veľký kamarát.
To, či veril v Boha, je záhadou, ale bol si istý, že Boh verí v neho.
Tieto neobyčajné, dôvtipné, sebavedomé triky
boli súčasťou konverzácie, ktorú viedol s Bohom.
„Ak spravím toto alebo tamto, prejde mi to?“
Vyjednávanie s Bohom.
Skôr uzatváranie stávok s Bohom.
„Ak dám na stôl toľkoto peňazí, čo na to povieš?“
Bez ohľadu na to, či Ronnie musel kradnúť, požičať si alebo niekoho podplatiť,
vždy chcel, aby som mal nóbl vzdelanie.
Naučil som sa spôsoby a postoje triedy, do ktorej som nepatril.
Študoval som a často som sa cítil byť prehliadaný.
Boli časy, kedy som nenávidel triedu, do ktorej som bol priradený.
Bol som na nepriateľskom území.
Ale naučil som sa správne obliekať, vyjadrovať.
Zmenil som sa na jedného z nich, ale nikdy som sa necítil ako jeden z nich.
SYNOVIA A ŠPIÓNI „Viem, kto si.“
Od skorého veku som bol malým špiónom.
Vždy, keď Ronnie odišiel z domu, som vyšetroval.
Nevedel som, čo svet ukrýva.
DESIATA PETÍCIA CORNWELL, RONALD THOMAS ARCHIBALD
Keď prišli vyberači dlhov, vzali mi hračky.
Vzali nám nábytok. Odišli od nás ženy.
Odišli od nás matky.
VYŠŠÍ SÚD BANKROT
Keď mal Ronnie skutočný strach
a v dome sme vypli svetlá
a autá odparkovali dozadu do záhrady,
nebál sa zákona, bál sa mafie.
Žiarlivé srdce Och, ty žiarlivé srdce
Prestaň biť
Čo nevidíš škodu Čo si napáchalo...
Keď zomrel, zostali po ňom kancelárie na Jermynovej ulici.
Na vrchnom poschodí žili dámy noci.
Tie, ako hovoril, boli vždy pripravené mu uvariť nejaké párky.
Mal dve autá Ford Zephyr,
dom v Henley, dom v Chelsea na ulici Tite.
Neviem, na aké účely.
A mal tieto kancelárie.
V jeho zásuvkách ani vreckách sme nenašli dosť peňazí,
aby sme zaplatili zamestnancom ani do konca týždňa.
Nenašli sme žiadne peniaze.
Vo Francúzsku, v meste Maisons-Laffitte mal koňa.
Pár koňov mal v Írsku.
Volali ste ich „zbytočníci“.
Zbytočníci.
Mal džokeja, ktorý bol svetovým šampiónom, Gordona Richardsa.
Gordon na dôchodku súhlasil s vyberaním koní pre Ronnieho na aukciách a v istý
moment za ne musel platiť.
Jeho potešením bolo objaviť sa v Ascote a mať na pretekoch koňa.
Ronnie sa dostal do situácie, kedy sa jeho vzťahy s bookmakermi
už neuberali tým správnym smerom.
Mali aj vymáhačov, ktorí mu to dali jasne najavo.
Keď ste prišli na dostihy a nemali ste
vyrovnané účty, museli ste byť v pozore.
Vyslal ma s kufríkom plným peňazí,
aby som ich rozdelil bookmakerom.
Páni! To je Rupert! Uniká!
Mal koňa pomenovaného po mojom nevlastnom bratovi,
ktorý bežal na dostihoch Cesarewitch.
Zrazu sme mali príliv peňazí.
Vďaka, chlapci.
Sedel som s tými peniazmi vo vlaku.
Prišiel ku mne veľký chlap.
Si synom Ronnieho Cornwella, že?
Také veci už nerob, synček.
A potom sa mi dotkol nosa.
Keď som sa vrátil, Ronnie ma čakal.
Prepočítaval peniaze znova a znova
a neveril, že som si nejaké neschoval.
No tak.
Ukáž mi vrecká.
No tak, ukáž, čo si spravil.
Myslím, že mi nakoniec dal päť libier za to, že som bol dobrý.
Bolo to pre vášho otca sklamanie? Že ste nič neukradli?
Bol v rozpakoch, že...
Myslel si, že nemôžem byť taký dobrý.
Nikto nie je taký dobrý. To nie je v ľudskej povahe!
Mali ste detstvo ako z románu, nemám pravdu?
Nuž... áno. Musím povedať,
že nech v mojom živote nastali akékoľvek odhalenia
či straty, napríklad strata matky,
bol môj život veľmi vzrušujúci.
Nespomenuli sme fakt, že som sa mal stať advokátom na vyššom súde.
A môj starší brat sa mal stať komerčným právnikom.
Bol som odhodlaný ísť na Oxford, na ktorom mi aj ponúkli miesto.
Ronnie chcel vedieť, za čo platí.
Bol som zbabelý a povedal som, že budem študovať právo.
A keď sa dopočul, že študujem moderné jazyky,
vynadal môjmu lektorovi a chcel vedieť, ako sa to mohlo stať.
Bola to ich chyba alebo moja?
OD HLAVNÉHO LEKTORA
Môj mentor Vivian Green mu ukázal dvere.
LINCOLNOVA UNIVERZITA, SPRÁVA OD LEKTORA Cornwell je muž prvej triedy.
PRIHLÁŠKA NA ŠTÚDIUM
A tak som ďalej študoval moderné jazyky.
D. J. M. CORNWELL, 1952 MODERNÉ JAZYKY
Uprostred druhej svetovej vojny vyhlásil dramatický bankrot.
Bol obrovský, za 1 250 000 libier.
Westminsterská banka v Oxforde mi potom z nejakých dôvodov
odmietla prevádzkovať účet a zrušila mi ho.
Bol som si blízky so svojou vtedajšou priateľkou, tak sme sa rozhodli vziať.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
Potom som učil na pochybnej súkromnej základnej škole.
Bola to tá istá škola, ktorú som uviedol
na začiatku diela Jeden musí z kola von.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
Žili sme v skutočnej biede,
záchod sme mali vonku a mali sme plechovú vaňu.
A potom prišiel môj hrdina Vivian Green,
ktorý inšpiroval zástupcov univerzity, aby ma prizvali naspäť.
Nejak pre mňa našli peniaze.
Vrátili sme sa teda a oni nám poskytli skvelý byt.
Úplne sa nám zmenil život.
Príťažlivosť inštitúcií sa vrátila,
keď ma škola Eton pozvala, aby som na nej učil tých najlepších.
Myslel som, že tam budem učiť celý život.
Ale po dvoch rokoch ma to omrzelo.
Lákala ma špionáž a myslel som si, že špiónom budem už navždy.
Najať niekoho do tajnej služby je extrémne náročné.
Treba nájsť niekoho, kto je trocha zlý,
ale zároveň lojálny.
Treba nájsť istý typ. A ja som mu dokonale zodpovedal.
Niekto, kto rýchlo vyletel z hniezda.
Internátna škola.
Včasná nezávislosť ducha.
Ale niekto, kto hľadá prijatie inštitúciami.
Stále svoj život vnímam ako striedanie prijatí a útekov.
Pridal som sa k jednej tajnej službe, ale znepáčila sa mi.
Šiel som k druhej, aj tá sa mi znepáčila.
Studená vojna ma zbavila ilúzií, čo nebolo ťažké,
keď som videl, ako sa po Západnom Nemecku prechádzali nacisti.
A určite aj vo Východnom Nemecku.
Za čo sme vlastne bojovali?
Akoby sa vojna nikdy neskončila?
Mal som ten pocit.
Sila vynúteného zabudnutia bola neobyčajná.
Pôsobil som pod diplomatickou zásterkou v Západnom Nemecku.
Bolo to jedno z najvýznamnejších období môjho života,
lebo som tam bol, keď sa staval Berlínsky múr.
Patová situácia medzi Západom a Východom bola zhmotnená v Berlíne.
Situácia bola neustále napätá. To ovplyvnilo všetkých.
Pozornosť nášho ustráchaného sveta sa zameriava na Berlín.
Nastáva posledný hromadný odchod utečencov z Východu,
zatiaľ čo sa komunistický nemecký režim približuje k ich hraniciam.
Počet ľudí, ktorí tu na hranici slobody hľadajú azyl,
dosiahol 1 500 za deň.
OPÚŠŤATE AMERICKÝ SEKTOR
Šiel som do Berlína a na vlastné oči som sledoval, čo sa deje.
Pred postavením múru sa odohrávala veľká dráma.
Hasiči zo Západného Nemecka naťahovali pod budovou trampolíny.
Ľudia do nich skákali.
Boli to srdcervúce pohľady.
BERLÍNSKY MÚR, HANEBNÝ SYMBOL
BERLÍNSKY MÚR JE HRANICOU STUDENEJ VOJNY
Ako ste na tieto veci reagovali emočne?
Bol to mix hnevu, znechutenia a empatie.
Pre mňa to bol míľnik.
Bol to impulz pre dielo Špión, ktorý prišiel z chladu.
Bol kľúčový pre vaše chápanie sveta?
Skôr potvrdením môjho chápania sveta.
Bol to ten najviac obscénny symbol šialenosti ľudského boja.
Mal som pocit, že na východnej aj západnej strane
si vymýšľajú nepriateľa, ktorého potrebovali.
SPOLOČNÉ VÍŤAZSTVO!
Hladký prechod od antifašizmu k antikomunizmu.
SPOLOČNE POPRAVÍME HITLERIZMUS
ZASTAVTE KOMUNIZMUS! TO JE ÚLOHA NÁS VŠETKÝCH
BERLÍN
Vrátil som sa z Berlína.
Vedel som, že o tom chcem napísať silný román.
Bolo leto. Myslím, že som pracoval v záhrade.
Okolo mňa boli deti.
Začínal som asi o štvrtej, piatej ráno.
Pocítil som náhle vzrušenie a hnev.
Našiel som dejovú líniu, ktorá by slúžila môjmu cieľu,
a tak vzniklo dielo Špión, ktorý prišiel z chladu.
Kto si myslíš, že sú špióni?
Morálni filozofovia, ktorí všetko, čo robia,
porovnávajú so slovami Boha či Karla Marxa?
To nie sú. Je to len banda špinavých, odporných bastardov, ako som ja.
Malí muži, ožrani, teploši, muži pod papučou, občianski poskokovia,
ktorí sa hrajú na kovbojov a indiánov, aby si vylepšili svoje životy.
Myslíš, že sedia v cele ako mnísi a merajú dobro proti zlu?
Autor, ktorý je teraz najväčšou senzáciou,
jeho skutočné meno je David Cornwell,
ale známejší je pod menom John le Carré.
Koľko kópií Špióna, ktorý prišiel z chladu ste predali?
Vo všetkých vydaniach, knižných kluboch, mäkkých väzbách na celom svete
vraj okolo dvanásť až pätnásť miliónov.
ŠPIÓN, KTORÝ PRIŠIEL Z CHLADU
Beriem to tak, že úspech tejto knihy bol prekvapením.
ŠTYRI MESIACE AMERICKÝM BESTSELLEROM
ŠPIÓN, KTORÝ PRIŠIEL Z CHLADU LE CARRÉ
Pre mňa to nebolo prekvapením v tom zmysle, že keď som to dopísal,
cítil som, že som napísal niečo,
čo do hĺbky vyjadrovalo moje vlastné pocity
a mohlo by to byť úspešné.
JOHN LE CARRÉ JE NAJLEPŠÍM SPISOVATEĽOM...
To, čo si šepkal môj agent a vydavateľ, naznačovalo, že to úspešné naozaj bolo.
Nesmiete zabúdať na kontext, v ktorom to bolo vydané.
V tom čase sme milovali Jamesa Bonda.
DR. NO REŽISÉR: TERENCE YOUNG
Obdivujem vaše šťastie, pán...
Bond. James Bond.
V realite, ktorú ponúkali správy
a vo všetkých udalostiach, čo sa okolo nás diali,
boli špióni ošumelou armádou jednotlivcov, ktorí rozhodovali sami.
Podarilo sa mi vytvoriť protiklad.
To, čo na tom nebolo dobré a s čím žijem až doteraz, bolo,
že to tajné služby vykreslilo ako dokonalé inštitúcie.
Pričom sme v tej dobe boli zmrzačená organizácia,
ktorú niekto mohol zrušiť a založiť celú odznova.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
„Ak máte životnú misiu získať zradcov,
získať ich na svoju stranu,
nemôžete sa sťažovať, ak jedného z vašich
nakoniec získa niekto iný.
Keď som písal Jeden musí z kola von,
na cestu mi posvietil pochybný lampáš Kima Philbyho.“
„Bývalý vedúci kontrarozviedky tajnej služby MI6, o ktorom predpovedali,
že sa stane šéfom celej tajnej služby, bol aj ruským špiónom.“
BRITSKÝ BÝVALÝ DIPLOMAT RUSKÝ ŠPIÓN
V polovici môjho funkčného obdobia v Západnom Nemecku
oznámili Philbyho zbehnutie.
Jeho zmiznutie z Bejrútu a to, že sa objavil v Moskve.
Bolo to šokujúce pre morálku vtedajšej tajnej služby.
Niekto nás sleduje.
Otázkou je, či ho služba MI5 alebo MI6 chcela nechať ísť.
Nikto nechcel také odhalenie. Mali mimoriadny problém.
Veľmi významný bývalý špión pred súdom.
Poškodilo by to národ a nič by sa tým nevyriešilo.
Po triezvej úvahe si ľudia pri moci povedali: „Ďakujme Bohu.“
„Ďakujme Bohu?“ Nechali ho teda ísť?
Hej.
Ďakujem ti, súdruh.
Philbyho zbehnutie šlo priamo do srdca
vtedajšieho zriadenia.
Bol to chlapec z Westminstru.
Bol súčasťou úzkeho okruhu anglickej spoločnosti.
Ľudia akosi prehliadli
celkom evidentnú Philbyho minulosť.
E.5. PRÍSNE TAJNÉ
Nebolo by ťažké zistiť,
že mal vzťahy s komunistami.
Vo Viedni si vzal komunistku.
PHILBYHO PRVÁ ŽENA
Tie veci sa mohli prehliadnuť, lebo bol jeden z nás. Je jeden z nás.
Ak by ste pozorne nahliadli do Philbyho života,
povedali by ste, že tento chlapík je...
Je trošku podozrivý. A to nechceme.
Jeho však práve naopak považovali za Pána Šarmantného.
On však miloval klamať.
PRÍSNE TAJNÉ A OSOBNÉ
„Prichádza Nicholas Elliott, Philbyho najvernejší priateľ, dôverník,
oddaný spoločník vo vojne aj v mieri. Dieťa Etonu.
Syn bývalého riaditeľa, dobrodruh, alpinista a dôverná obeť.“
„Jednou z najneobyčajnejších vecí, ktorú musel Elliott v živote urobiť,
a bezpochyby aj jedna z najviac bolestivých, bola sedieť v Bejrúte
oproti svojmu blízkemu priateľovi, kolegovi a mentorovi Kimovi Philbymu,
a vypočuť si jeho priznanie, že bol sovietskym špiónom
po všetky tie roky, čo sa poznali.“
PÁN PHILBY
Nick Elliott mi povedal, že keď šiel do Bejrútu vypočuť Philbyho
a získať od neho priznanie,
povedal, že v momentoch, kedy nehral dvojitú hru,
sa cítil extrémne osamelý.
Zistil, že jeho život je nudný,
takže závislosť na zrade bola preňho zásadná.
Zradil všetkých, počnúc ľuďmi zo svojho detstva.
PRAVDA ZVLÁŠTNEJŠIA AKO FIKCIA
Výraz „dvojitý agent“ sa príliš zneužíva.
Philbyho médiá často opisujú ako dvojitého agenta.
Podľa môjho názoru bol Philby priamočiary,
pochybný zradca vysokej úrovne.
Aký je medzi tým rozdiel?
Bol jasným špiónom Rusov.
Ak by bol dvojitým agentom, špehoval by Rusov.
My sme však nemali nad Rusmi výhodu.
Elliotta som celkom dobre poznal. Bol to vysoký muž.
Tenká postava, vesta, okuliare.
Hlas typický pre absolventov Etonu, syn riaditeľa Etonu,
stálo za ním mnoho absolventov Etonu, veľký aristokrat.
Viete napodobniť jeho hlas?
Áno. Povedal som mu:
„Nick, keď si šiel za Kimom, aké sankcie si preňho mal nachystané?“
„Sankcie, kamarát? Čo tým myslíš?“
„Čím si mu chcel pohroziť?
Mohol si ho prinútiť vrátiť sa do Londýna?“
„Drahý priateľ, v Londýne ho nik nechcel.“
Povedal som: „Čím si mu mohol pohroziť?
No tak, Nick, buď úprimný.“
Povedal: „Povedal som mu, že ak sa neprizná,
žiadne veľvyslanectvo, ambasáda,
podnik či klub na celom Blízkom východe
s ním nebudú chcieť mať nič spoločné.“
Povedal som: „To ho muselo vydesiť.“
„Vydesilo.“
Hral sa na anglického blázna.
To, či ním aj bol, ako sa mnohí domnievajú, neviem.
Napísali ste jednu vetu.
„Philby bol odborník na klamstvá.
Elliott bol rovnako odborník na to, aby klamal sám seba.“
Som rád, že som to povedal.
Mojím argumentom vždy bolo,
že Philby to spravil skôr inštinktívne ako z rozumu.
Cítil vzrušenie z toho, že vyšiel na ulicu a vedel niečo, čo nik iný.
Mal radosť z tej schizofrénie, ktorú si sám spôsobil a ktorú tajní agenti milujú.
„Dobrovoľná schizofrénia.“
Dualita po celý čas.
Bol opakom svojho vonkajšieho ja.
Nemal aj akúsi radosť z toho, že vytvára politiku?
Áno, myslím si, že tá radosť je zmyselná.
Je to zmyslená cesta
neustáleho pokúšania šťastia a prežitia.
Ide aj o to, že skutočne prikladáte ruku k dielu.
Ak ste márnivý, je krásne mať pocit, že ste stredom vesmíru.
Sovietskemu zväzu, svojmu pánovi, ponúkate na tanieri čisté zlato.
„Máte ma teraz radi, pane? Ak vám dám toto, budete ma mať radi?“
Viem si ten zmyselný inštinkt veľmi dobre predstaviť.
Nie v sebe, ale v ňom.
Pán le Carré, Kima Philbyho ste opísali ako
„pomstiteľa, ktorý zničil pevnosť zvnútra“.
Myslím, že je jedným z tých zvláštnych ľudí, ktorí sa narodili
ako privilegovaní a akosi odmietali výhody, s ktorými sa narodili.
Na druhej strane je to človek, ktorý mal pocit, že je lepší ako spoločnosť,
pričom tej spoločnosti nevedel odpustiť, že ho do tej pozície dostala.
Myslím, že bojoval sám so sebou.
Keď som napokon šiel v roku 1988 do Moskvy,
bol som na večierku, ktorý organizoval Zväz sovietskych spisovateľov.
PHILBYHO SPISY GENRIKH BOROVIK
Prišiel za mnou významný muž
Genrikh Borovik a povedal:
„David, rád by som ťa zoznámil so svojím dobrým priateľom.
Obdivuje tvoje knihy.
Kim Philby.“
Odpovedal som, cítiac sa nepríjemne,
že onedlho budem mať obed s naším ambasádorom
a neviem si predstaviť jeden večer večerať so zástupcom kráľovnej
a druhý večer stráviť s jej zradcom.
Pomyslel som si, že zlo naozaj existuje.
Niekto, kto tak dlho slepo slúžil Stalinovi.
Ako mohol slúžiť takému človeku, takému cieľu,
akým bol sovietsky komunizmus? Tomu som nerozumel.
Vedel lepšie než ktokoľvek iný, čo robí.
Dostala ho závislosť na tom, že zrada ho bavila.
Ten pocit, že hral na obe strany a bol ich stredobodom.
Bol centrom vesmíru. Hral sa s celým svetom.
S ideológiou to malo pramálo spoločného.
Možno sa to ako ideológia začalo.
Ale potom sa z toho stala závislosť na zrade.
Ak by ste mu dali svoju mačku, aby sa o ňu
pár týždňov staral, zradil by aj tú.
S Philbym som mal akýsi vnútorný vzťah.
To pokušenie
otočiť sa chrbtom všetkému, čo vás naučili,
a ísť vlastnou cestou.
Rozumiem, prečo mal Philby takú túžbu.
A ďakoval som Bohu, že ja som sa tým smerom nikdy nevydal.
V mojom živote nastali chvíle, kedy som na takej križovatke stál.
Mohol sa zo mňa stať naozaj zlý človek.
Ale našťastie som pre svoje odcudzenie našiel domov.
ÚLOHOU SPISOVATEĽA JE KRADNÚŤ ZO ŽIVOTA
Spisovateľ je tak trochu mimo. Je iný.
Jeho metódy tvorby sú metódami osamelého človeka,
ktorý si kde-tu niečo požičiava, vyťahuje skúsenosti,
spája ich a snaží sa vytvoriť akýsi balík,
ktorý potom môže ponúknuť verejnosti.
V tom zmysle je iluzionista.
Ak sa ľudia neustále snažia uhádnuť jeho tajomstvo,
prekazia mu jeho triky.
Pre mňa je písanie zakaždým formou sebapoznávania.
To, ako sa postavy správajú, ako prichádzajú, kým sú,
aké majú chúťky,
sa premieta na čistú stranu
a trocha mi odhaľuje, kto som.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
Pri písaní o Georgeovi Smileym som písal
o ideálnom otcovi, ktorého som nikdy nemal.
Sú to pokusy o sebapoznanie.
Malé náznaky toho, kým človek skutočne je.
Nikdy som sa nepodrobil analýze.
Keby som poznal svoje tajomstvá, obral by som sa o písanie.
Čo ste sa o sebe naučili od Billa Haydona?
To bolo niečo, čo som už o sebe asi vedel.
Niečo, čo som vedel aj o Philbym.
Je zrejmé, že Haydon sa do istej miery ponáša na Philbyho.
Mám v sebe skrytý inštinkt,
ktorý som, pokiaľ viem, nikdy nezapojil, nepoužil, ani mu neprepadol.
Je ním túžba byť kráľom sveta, ako si to o sebe myslel Haydon.
Boli časy, kedy ma radosť z toho, že som v tajnej službe,
blízko skutočného diania,
napĺňala akousi radosťou.
FAUST REŽISÉR: F. W. MURNAU
To je v zmysle Fausta to, čo svet skrýva vo svojom najskrytejšom bode.
Ten výrok znie: „Was die Welt im Innersten zusammenhält.“
...čo spája svet v jeho najskrytejšom vnútri...
TAJNÝ SPOLOČNÍK
V knihe Tajný spoločník je jedna veta plná beznádeje:
„Vedieť, že na najskrytejšom mieste...“
„...nič nie je.“ Áno.
Z nejakého dôvodu veríme, že existuje najskrytejšie miesto,
kde sa rodí politika.
Ja si ale myslím, že tá sa rodí za pochodu,
zo dňa na deň, z hodiny na hodinu.
História je chaos!
História je chaos, a preto si som si
vo svojej večnej nevinnosti predstavoval,
že ľudskú povahu musí zahaľovať nejaké tajomstvo.
Ale žiadne nie je.
SMILEYHO ĽUDIA BBC, REŽISÉR: SIMON LANGTON
„Špionáž je nesmrteľná,“ oznámil jednoducho Smiley.
„Na Zemi neexistuje viac absurdná kariéra ako tá, ktorú si si vybral.
Najlepšiu pozíciu dostaneš, keď máš najmenšie skúsenosti.
A kým pochopíš, ako to celé funguje, nikto ťa nebude môcť nikam poslať
bez toho, aby nebolo jasné, kto si.
Starí atléti vedia, že najlepšie časy majú za sebou, keď dosiahnu svoj vrchol.
Keď ho dosiahnu špióni, je už neskoro.
A potom v istom veku
hľadáte odpovede.“
„Čakáte, že vo svojom najskrytejšom vnútri nájdete
skrytý pergamen, ktorý vám povie, kto riadi vaše životy a prečo.
Problémom je, že dovtedy
sa z vás stanú ľudia, ktorí najlepšie vedia,
že to najskrytejšie miesto je prázdne.“
Keď som to čítal, vnímal som to ako hlboko existenčné.
Sme najskrytejším miestom my sami? Možno tam nič nie je?
V mojom prípade je to tak. Ale nemôžem hovoriť za nikoho iného.
Myslím, že my všetci čiastočne žijeme v akomsi tajomstve
vo vzťahu k našim nadriadeným, rodine, manželkám, deťom.
Často ovplyvňujeme postoje, ktoré uznávame
z intelektuálnej stránky, a nie z tej pocitovej.
Sami seba takmer nepoznáme.
Zdá sa mi, že postavu špióna
môžem takmer donekonečna využívať
na účely vyjadrovania všetkých druhov skrytých vecí v našej spoločnosti.
KAŽDÝ Z NÁS JE TAK TROCHU ŠPIÓN
„Najlepší autor špionážnych románov svojej éry. Možno všetkých čias.“
Moja skúsenosť s čítaním kníh od le Carrého je:
„Som vo svete fikcie? V skutočnom svete?
Alebo v akejsi zvláštnej zmesi oboch?“
Myslím si, že žiadny umelec,
či už je to spisovateľ alebo maliar,
nemusí za určitou hranicou vysvetľovať svoje dielo.
Ak vo vás jeho dielo vyvolalo emócie, znamená to, že vás baví.
V rámci takýchto konverzácií som sa snažil
hovoriť o procese abstrakcie z reálneho života.
Veľmi vedome som napísal knihu
Dokonalý špión...
DOKONALÝ ŠPIÓN BBC, REŽISÉR PETER SMITH
...ktorá bola paralelnou verziou toho, čo sa mi stalo.
Ronnie bol Rick, ja som bol Magnus.
Nedokážem definovať,
kde realita prechádza tajnými dverami do fikcie.
Radšej by som šiel späť k pohľadu:
„Žijem v bubline a vyťahujem z nej veci.“
TITUL Z OXFORDU
SPRAVODAJSKÁ SLUŽBA
Ide o akúsi samotu, pokiaľ ide o to,
že svoje myšlienky s nikým nezdieľate.
Tvoríte v tajnosti z prvkov, ktoré vidíte okolo seba.
NEVEDOMKY OZÝVAJÚCI SA RICK
Tvoríte fiktívny subjekt, ktorý je racionálny a robí poriadok v chaose.
Myslím, že to je veľmi bežný proces.
Ak by som bol maliarom, cítil by som to rovnako.
Vzal by som si svetlo, okno
a snažil by som sa vytvoriť obraz toho, ako sa teraz cítim.
Chcel som sa spýtať, ako sa teraz cítite, ale zdá sa mi to hlúpe.
Errol, cítim sa veľmi príjemne.
Rád rozprávam o veciach, o ktorých som dosiaľ nehovoril.
Túto možnosť som vo svojom pokročilom veku videl ako niečo konečné.
Vedel som, že nebudem klamať. Že si nebudem vymýšľať.
Nemám záujem ani o sebaobranu,
lebo vskutku neviem, akým obvineniam by som mohol čeliť.
„Pán Magnus, v minulosti ste ma zradili,
ale dôležitejšie je, že ste zradili sám seba.
Aj keď hovoríte pravdu, klamete.
Ste verný a máte city.
- Ale k čomu? Ku komu?“ - K čomu? Ku komu?
Neviem.
Možno mi to jedného dňa poviete.
Len vám chcem povedať, pán Magnus, že ste dokonalým špiónom.
PÁN MAGNUS
Postavy nefungujú správne, ak v sebe nemajú kúsok z vás.
Sú len na papieri.
Svojim postavám dávam hlas. Nahlas si čítam ich výstupy.
Je extrémne dôležité, ako rozprávajú.
Potom vám povedia, kým sú, ako sa obliekajú a ako sa pohybujú.
BOHUŽIAĽ, PYM NEMÁ...
O PÁR NEDIEĽ NESKÔR
AXELOV PRÍŠERNÝ ROK Pym mu dá 1 000 libier
TENTOKRÁT PYM DOSTAL...
(ZACHRÁNILA ICH VIEDEŇ)
Takto pri písaní vzniká postava. Strana po strane.
ŠKOLNÉ NA ČESKÝ JAZYK AXELA NIKDE
DOKONALÝ ŠPIÓN
Postupne sa postava odhaľuje a je vaša.
Mojím prirodzeným inštinktom, keď stretnem ľudí, je,
že zvážim možnosti ich vlastností.
Priraďujem im také, ktoré pravdepodobne ani nemajú.
V závere tam tie vlastnosti už ani nemusím dať.
Ale to je začiatok príbehu.
A potom sa pýtam, čo títo ľudia chcú?
A základ konfliktu vyplynie z vyberavých opačných pohľadov.
Napísali ste, že „mačka sediaca na podložke“ nie je príbeh,
ale „mačka sediaca na podložke psa“ už áno.
To je pravda.
A potom tu mám „la Carré verziu“.
„Mačka zradila psa tým, že si sadla na jeho podložku.“
Tá mačka bola zrejme dvojitá agentka.
JOHN LE CARRÉ: MAJSTER ŠPIONÁŽNYCH PRÍBEHOV
ZÁHADNÝ MUŽ ŠPIONÁŽNEJ HRY
Prečo je pre vás zrada dôležitým konceptom?
NEDOKONALÝ OTEC INŠPIRÁCIOU PRE DOKONALÉHO ŠPIÓNA
Nuž, je to o dlhej histórii rodinného zázemia.
V mojom detstve neexistovala realita, ale herecké vystúpenia.
Ako som plával životom, všimol som si, že to, čo ľudia navonok povedali,
sa nezhodovalo s tým, čo si mysleli.
Nezabúdajte, že v každej z tajných služieb,
v ktorých som bol neschopný, ale zamestnaný...
PRVÝ ÚPLNÝ PRÍBEH Z RUSKA
...existovali dekády zrád.
Bolo len otázkou času, kto bude ďalším zradcom.
Do tajnej služby MI5 nám poslali zástupcov z Ameriky,
aby napravili naše vystupovanie a očistili nás od komunistov.
Prišiel muž,
ktorý bol autoritatívny, a dal nám to jasne najavo.
Povedal: „Príď ku mne, dáme si drink.“
Mal tú najneobyčajnejšiu stenu so živými vtákmi.
Ticho poletovali.
Podľa mňa bol blázon.
Musel byť akýsi analytik, psychológ.
Vypočúval nás akýmsi pochabým štýlom riaditeľa školy...
„Vychádzate so svojou ženou, však?“
Všetkých nás vypočúvali ako potenciálnych komunistických špiónov.
Zaujímavé bolo, že v mojom prípade som sa pre službu MI5
zapísal do komunistickej komunity na svojej univerzite v Oxforde.
Vybrali ma, získal som si ich priazeň, sedel som na sovietskej ambasáde,
asi šesťkrát som pozeral film Krížnik Potemkin,
napojili ma vodkou a potom ma vyhodili.
To je dobrý film.
Je to dobrý film až na to, že nemá šťastný koniec.
KRÍŽNIK POTEMKIN REŽISÉR: SERGEI EISENSTEIN
Tak moment. Mali ste túžbu byť tajným agentom už odjakživa?
Áno.
V tom čase to pre mňa bola veľmi vzrušujúca predstava.
Nebol to však len agent, bol to dvojitý...
Deje sa to neustále v každej tajnej službe
aj v každej ofenzívnej spravodajskej službe.
Postavíte ľudí pred náborového pracovníka
a dúfate, že niekoho najme a vy toho niekoho budete vlastniť.
To je, ako hovoria Nemci, normal.
Vzišiel z toho veľmi bolestivý vzťah
s vtedajším tajným vedúcim komunistickej skupiny na Oxforde,
najnevinnejším mužom Stanleym Mitchellom.
DOKONALÝ ŠPIÓN
Boli sme na rovnakej univerzite, on študoval ruštinu a nemčinu.
Bol rusko-židovského pôvodu.
Šli sme spolu na výlet do Dorsetu.
Mal mená všetkých študentov,
ktorí boli v tom čase členmi komunistickej strany.
Mojou úlohou pre MI5 bolo tých ľudí identifikovať.
Bolo to príšerné. Zrádzal som Stanleyho.
Hoci sa hanbím za svoje správanie a som z neho zhrozený,
stále si myslím, že som to musel urobiť.
Stanley neskôr ľahko vydedukoval,
že som to bol ja.
Veľmi ho to nahnevalo. „Bol si to ty. Judáš. Sviňa!
Ako si mohol? Ako môže byť niekto taký mizerný ako ty?“
A vaša obrana?
Bola: „Nuž, prepáč, Stanley, ale patril si k revolučnému hnutiu,
ktoré chcelo destabilizovať našu krajinu.“
V tom čase sme technicky viedli vojnu so Sovietskym zväzom.
„Stál si na zlej strane.“
Môžete si byť istý, že stojíte na správnej strane,
- a nie na tej nesprávnej? - Samozrejme, že nie. Nie.
DOKONALÝ ŠPIÓN
Prečo ste mali v Dokonalom špiónovi potrebu, aby sa syn zabil?
Mary výstrel nikdy nepočula.
Lebo vedel, že ako dvojitý agent bol odhalený.
V skutočnom svete by možno mohol uzavrieť dohodu.
Ale život zrejme považoval za neznesiteľný.
A hanbil sa za seba pred svojím dieťaťom.
Cítil hanbu aj Ronnie?
To si nemyslím.
Cez kľúčovú dierku som videl, ako odprosuje
prvé z mojich nevlastných mám.
Nariekal, že to už nikdy neurobí.
Neviem, či sa hanbil,
neviem, ako so sebou mohol žiť.
Žil vo svojich predstavách,
ktoré nie vždy začínali ako kriminálne plány.
Preňho to bolo ako... písanie románu
v zmysle, že v dave začul vhodnú repliku
alebo si v ňom všimol akúsi nápovedu.
A to bol začiatok podvodu.
„Som v meste Exeter, kráčam pustatinou.
Držím za ruku svoju mamu Olive.
Keďže mala rukavice, naša pokožka sa nedotýkala,
a pokiaľ si pamätám, nikdy tomu tak nebolo.
Na opačnom konci pustatiny je ponurá, plochá budova
so zamrežovanými oknami bez svetiel.“
„V jednom z tých zamrežovaných okien
stojí ako odsúdenec z hry Monopoly môj otec.
Zamávam Ronniemu do výšky
a Ronnie mi máva späť ako vždy.“
Oci! Ocko!
„Držiac sa Olive za ruku, odkráčam späť do auta
a cítim nadšenie.
Nie každý malý chlapec má svoju mamu pre seba
a svojho otca si drží v klietke.“
„Ale podľa môjho otca sa nič z tohto nestalo.
Predstava, že som ho videl v akomkoľvek z jeho väzení,
ho veľmi urážala.“
Je to celé výmysel, synak.
Každý, kto pozná väzenie Exeter, veľmi dobre vie,
že z cely nevidno na cestu.
„A ja mu verím.
Ja sa mýlim a on má pravdu.
V tom okne nikdy nestál a ja som mu nikdy nemával.
Ale aká je pravda? Čo je spomienka?
Mali by sme nájsť iné pomenovanie
pre spôsob, akým vidíme minulé udalosti, ktoré v nás stále žijú.“
Nechcem to nazvať konfrontáciou.
Ale povedali ste niečo, čo považujem za zaujímavé
a hodné ďalšieho preskúmavania.
Možno toto naozaj je vypočúvanie. Možno klamem sám sebe.
Neverím, že vyšetrovateľ
nechce nájsť aj kúsok seba.
Nemyslím si, že môžeme celkom preniknúť do ľudí,
ale môžeme si o nich vytvoriť obraz, ktorý im budeme priraďovať.
SPOLOČNOSŤ PROAKTÍVNE
Na svojho otca ste si najali súkromných detektívov.
Jedného chudého a druhého tučného. Svojho právnika som sa spýtal:
„Ako si týchto ľudí získam?“
Povedal: „Nehovor, že som ti to povedal,
ale toto sú asi tí najviac bezcitní muži, akých poznám.“
Najal som ich za absurdne veľa peňazí.
Milý David, ďakujem za váš čas včera.
...príležitosť prediskutovať ako ďalej.
V skutočnosti prišli na veľmi málo vecí.
RONNIEHO SKUTOČNÁ VEĽKOSŤ MÁ VYSOKÚ VÁHU
VÁŽNE OBVINENIA V EXETERI
Omnoho spoľahlivejšie zdroje Ronnieho prvého zločinu a uväznenia
boli miestne noviny.
EXTRAVAGANTNÝ VÄČŠINU ŽIVOTA BANKROT
Ako veľmi mladý dostal asi štyri roky za podvod.
Ale potom ho uprostred trestu prepustili
a dali mu druhý trest, nútené práce.
Raz som sa spýtal: „Aké to bolo?“
Povedal: „Nuž, cigáni boli najhorší.“
Hovoril o pästných súbojoch.
SMRTEĽNÁ AFÉRA REŽISÉR: SIDNEY LUMET
Ronnie mal široký hrudník. Bol veľmi fyzicky zdatný.
ŠOK! ČO ROBÍ LONDÝNSKY AUTOBUS NA ŠTÁTNEJ ULICI?
V Chicagu som propagoval britský týždeň, jazdil som
londýnskymi autobusmi a tváril som sa, že telefonujem z búdok.
Neskôr v týždni letí John le Carré z Londýna
na autogramiádu knihy Špión, ktorý prišiel z chladu
a jeho najnovšieho diela The Looking Glass War.
Potom mi britský konzul podal telegram,
ktorý dostal z ambasády v Jakarte.
BRITSKÁ AMBASÁDA, JAKARTA 31. JÚL 1965
Písalo sa v ňom, že Ronnie je vo väzení a na jeho prepustenie treba peniaze.
Či súhlasím s ich vyplatením.
PEKNÝ ZISK
Nebola to hrozná suma, ale zároveň bola celkom bolestivá.
Dostal som ho von.
Nikdy sme o tom nehovorili, kým som to omnoho neskôr neotvoril.
Povedal: „To nič nebolo. Len nejaké problémy s menou.“
Teraz už vieme, že bol zapletený v obchode so zbraňami
v čase, keď sa Indonézia spamätávala z obrovskej genocídy.
Keď bol vo väzení, pokiaľ viem, naposledy,
bol v okresnom väzení v Zürichu
za podvody v hoteloch.
Bol mu dovolený jeden telefonát.
Povedal: „Vo väzení už to nevydržím, synak. Dostaň ma von.“
A to boli znova peniaze.
Nebolo to veľa peňazí, ale dosť ma to zabolelo.
Stále mám nočné mory, ako je tento veľmi fyzicky aktívny muž uväznený.
Neviem, koľko času dokopy strávil vo väzení.
Možno nie viac ako šesť, sedem rokov.
Ale neviem si predstaviť, aký to malo naňho vplyv.
Inak, Ronnie vás zažaloval!
Áno. Robil som rozhovor pre London Weekend Television.
Akosi som nespomenul, že za všetko vďačím jemu.
Nechcel som svoj úspech prisúdiť Ronniemu.
Prečo by som mal povedať, že za všetko vďačím svojmu otcovi?
Ale v skutočnosti mu asi vďačím za veľa.
Nikdy som nemal pocit, že niekam patrím.
V tom ohľade som mal veľké šťastie.
Mal som veľmi bohatý život.
Zažil som veľa inštitúcií a mnoho vecí.
Viedol som mnoho životov.
Nemám pocit, že som do niektorého z nich úplne patril.
Zostal mi len pocit byť sám so sebou.
LE CARRÉ PRICHÁDZA Z CHLADU
LE CARRÉ: ĎALŠIA SKVELÁ POVIEDKA O ŠPIÓNOCH
Trpel váš otec tým,
že ste sa stali bohatým a úspešným, a on nie?
LE CARRÉHO DIELO NADČASOVÉ AKO TENTO TITULOK
Neviem.
Zásadný vplyv, ktorý naňho môj úspech mal,
bolo vytvorenie akéhosi pocitu, že má na veci nárok.
Kúpil si obrovské množstvá mojich kníh, zvyčajne na úver, podpísal ich
„od autorovho otca“
a rozdával ich ako konfety.
S vrúcnymi pozdravmi od autorovho otca.
S jeho nepríjemnou stránkou som sa stretol, keď sme boli vo Viedni.
„Synak,
vypočítal som, koľko ma stálo tvoje vzdelanie.
A viem, koľko asi zarábaš.“
A potom ma šiel presviedčať.
„Synak, vždy som chcel mať prasce a dobytok.
Chcel som vlastniť malý kúsok Dorsetu, prasce a dobytok.
Chcel by som žiť na peknom mieste, mať peknú ženu a budem spokojný.
Takže, potrebujem...“ A povedal enormnú sumu peňazí.
„Otec, to nemôžem. Nedáva mi to zmysel.
Ale ak naozaj chceš prasce a dobytok,
kúpim dom na svoje meno a môžeš v ňom bývať.
Budem ti dávať peniaze, aby si mohol farmu viesť.
Neverím ti ani na jednu sekundu.“
Vytipoval si ma ako ďalšiu obeť svojho podvodu.
Skončil by som na ulici ako mnohí predo mnou.
A to som nechcel dopustiť.
HOTEL SACHER VIEDEŇ
Boli sme v hoteli Sacher vo Viedni.
V tých časoch tam bola najvkusnejšia, vyberaná reštaurácia.
Vydal zo seba príšerné, divoké zakvílenie.
A vykríkol: „Platíš vlastnému otcovi, aby sedel na zadku!“
Hlasom, ktorý bolo iste počuť na opačnej strane ulice.
Zakvílil, chcel sa postaviť,
položil som si ruku na jeho veľmi statný chrbát
a krivkali sme k východu z hotela
dole schodmi. Čakal tam taxík, otec na mňa pozrel prosebným výrazom:
„Ako za ten taxík zaplatím?“
Dal som šoférovi nejaké peniaze.
A odišiel.
Mohol som jeho nápad prijať, mohol som mu dať aspoň nejaké peniaze.
Ale bol som taký nahnevaný, že som ledva zaplatil za ten taxík.
Ide o pocit zrady.
Áno. Cítil som zradu. Ako mi to mohol urobiť?
SMILEYHO ĽUDIA
No tak, kamarát. Je čas ísť spať.
George? Vyhral si.
Naozaj?
Áno.
Áno, asi som vyhral.
Mali ste Ronnieho rád?
Naozaj neviem, čo je láska.
Ako dieťa som ho musel mať rád.
Ale následky jeho života mi potom začali byť čoraz jasnejšie.
Neskôr v živote, keď chcel všetko, čo som mal, ako moje peniaze...
NAVŽDY TVOJ, R. CORNWELL
...urobil som všetko pre to, aby tomu nastal koniec.
Mohol som ho mať rád.
Mohli sme byť rozdielni. A potajme som ho mohol aj nenávidieť.
Všetko to v skutočnosti existuje
v každom vzťahu otca a syna v rôznych obdobiach.
Je to ako ročné obdobia. Musel som nazbierať nenávisť, aby som mu unikol.
ÚMRTIA
CORNWELL, 29. júna
Ronald, milovaný a milujúci manžel a otec...
VEĽMI NÁHLE
Spravili mu tri pohreby.
Šiel som na prvý.
Žiadali ma o príhovor, ale odmietol som.
Potom bol ďalší pohreb
a potom, Boh nám pomáhaj, spomienková slávnosť.
Ale na tie som nešiel.
Chcel som veriť, že moje pocity zomreli.
Nikdy som nevidel jeho hrob.
Ale za tie pohreby ste zaplatili.
To iste áno.
Zaplatil som za pohreby všetkých.
Za pohreb svojej mamy. Áno, zaplatil som za pohreby,
ale čo na tom záleží. Mám peniaze, tak som zaplatil.
Jeho najvernejší sluha,
ktorý zaňho sedel, sa volal Arthur Lowe.
Všetci títo ľudia majú jednoslabikové priezviská.
Existoval aj pán Bent.
Šiel som na ulicu Jermyn Street hneď, ako som sa dozvedel o jeho smrti,
aby som zistil, či niečo treba vyplatiť alebo vyriešiť.
Arthur povedal: „Poďme všetci oslavovať. Prospeje nám to.
Poďme do baru Jules naproti.“
BAR JULES
A tak nás tam šlo asi osem. Na čele stál Arthur.
Mali sme šampanské a ustrice, všetko, čo sme chceli.
Mysleli sme si, že nás to rozveselí.
Bol taký láskavý, že to zaplatil. Bola to jeho oslava.
JEDEN MUSÍ Z KOLA VON
Je to moja párty, George. Zaplatím to, keď budem pripravený.
O dva dni neskôr mi prišiel poštou účet.
Či by som to čo najskôr nemohol vyrovnať.
Ronnie nikdy nemal peniaze.
Mal finančné úspechy, ale akonáhle zarobil peniaze, bolo pravidlom,
že výdavky prevýšili zisk. Znova o všetko prišiel.
Bol závislý na kríze.
Musel celý čas žiť na hrane.
Myslím, že sa celkom iste presvedčil,
že bol ctihodným a cenným členom komunity,
ktorá sa z toho teší a on je nehorázne bohatý.
Ale nemal od toho ďaleko.
Nechcem ho vyzdvihovať, len hovorím,
ako blízko mal k tomu, aby bol úspešným mužom.
A aké absurdné boli jeho predstavy.
Ale svet žije z predstáv.
Súhlasím. Membrána medzi tým, čo urobil a čo sa mu nepodarilo
a medzi nesmierne bohatými, úspešnými a uctievanými ľuďmi,
bola veľmi, veľmi slabá.
„Ronnie je mŕtvy a ja som znova vo Viedni,
aby som sa nadýchal mestského vzduchu,
kým o ňom píšem autobiografiu s prvkami fikcie.
Môžem nerušene uvažovať.
Ale už nie v hoteli Sacher.
Desím sa, že čašníci si budú pamätať,
ako Ronnie trieskal do stola a ako som ho vyvádzal von.
Moje lietadlo na Schwechat má meškanie
a recepciu hotela, ktorý som si náhodne vybral,
má na starosti starší nočný zriadenec.
V tichosti sa pozerá, ako vypĺňam formulár.
Potom mi jemnou, váženou viedenskou nemčinou povie:
„Váš otec bol skvelý muž.
Správali ste sa k nemu hanebne.“
Stále znova a znova počúvam,
že som na vás nevyvinul dostatočný tlak ohľadom zrady.
Zlyhal som v rozhovoroch a vypočúvaniach.
Ja mám pocit, že ste ma v tejto téme vyžmýkali až do poslednej kvapky.
Ale na otázku, ktorú mi položíte, odpoviem pravdivo.
Chcú, aby ste boli zlomený a aby ste plakali?
Aby som plakal? Áno. To môžem.
Rovnako, ako môžem napodobniť zvuky vtákov.
Nebudem hovoriť o svojom sexuálnom živote viac, ako by ste hovorili vy.
Zdá sa mi to priveľmi súkromné.
Môj ľúbostný život bol veľmi náročný, ako si isto viete predstaviť,
ale veci sa krásne samé vyriešili. To v tomto ohľade stačí povedať.
Tak čo ľudia chcú?
Chcú si myslieť, že som dvojtvárny,
že klamem,
že svojím šarmom zavádzam
a možno, že týram svoje deti.
Chcú, aby som dal dole masku,
ale ja potrebujem najprv vedieť, čo sa za tou maskou skrýva.
Už o mne viete všetko, pokiaľ viem.
HOLUBÍ TUNEL PRÍBEHY Z MÔJHO ŽIVOTA
V biografii hovoríte, že nič nie je pravda, sú to len vaše predstavy.
V rámci svojej bubliny vyťahujem veci z reality
a dávam im fiktívnu podobu.
Chcem z reality, ktorú vnímam okolo seba, vytiahnuť upratané príbehy.
THE LOOKING GLASS WAR RÉŽIA: FRANK PIERSON
Ale žiadne z tých hrdinských vecí zo svojich kníh som nerobil.
Prečo ale hovoríte ľuďom už na začiatku, že príbeh nie je skutočný?
Ak by sme obaja boli svedkami automobilovej nehody,
každý z nás by mal vlastnú verziu toho, čo sa stalo.
Takže, kde je pravda?
Objektívnu pravdu vníma chýbajúca tretia strana.
Ale inak je pravda subjektívna.
Kto je tá tretia strana? Boh?
Existuje nejaký skutkový záznam, ktorý sa nám nikdy nedostane do rúk.
Mojou úlohou bolo pokúsiť sa vytvoriť vierohodné príbehy
zo svetov, ktoré som navštívil ja alebo ktoré navštívili mňa.
Moja cesta bola cestou predstavivosti.
Nápaditý útek z reality.
Znovuvytvorenie chaosu.
Nie usporiadane, ale zrozumiteľným, individualizovaným spôsobom,
ktorý ľudia nevnímajú ako Jamesa Bonda, mysliac si
„kiežby som to bol ja“,
ale skôr spôsobom „Ježiši, dúfam, že to nie som ja“.
„Keď som bol mladý a bezstarostný špión,
bolo prirodzené veriť, že najväčšie tajomstvá národa
sú ukryté v starom, zelenom trezore,
ktorý sa nachádzal na konci labyrintu v zanedbaných chodbách...
vrchného poschodia budovy na ulici Broadway 54...
...v súkromnej kancelárii šéfa tajnej služby.
Počul som, že existujú dokumenty také tajné,
že ich videl len samotný šéf.
A teraz nastal ten smutný deň,
kedy sa nad budovami Broadway zatiahne záverečná opona.
Je trezor šéfa z toho vylúčený?
Prenesú ho žeriavmi, páčidlami a rukami tichých mužov
do ďalšej fázy jeho celoživotnej cesty?
Neochotne sa rozhodlo, že trezor sa otvorí.“
Tak kto má ten prekliaty kľúč?
„Očividne nie úradujúci šéf.
Nikdy sa neodvážil trezor otvoriť.
Čo človek nevie, to neprezradí.“
Je to márne!
Pošlite po kľučiara.
„Tajná služba otvorila už nejeden zámok,
teraz len prišiel čas na ďalší.“
„Zámok povolí.
Trezor je prázdny. Nič v ňom nie je.
Neukrýva ani to najnudnejšie tajomstvo.“
Počkať!
Možno je to len falošný trezor, ktorý chráni skutočné tajomstvo.
„Trezor jemne vypáčia zo steny.
Šéf zaň nakukne.
A vytiahne veľmi hrubé, veľmi staré nohavice,
ku ktorým je prišitý štítok.
Píše sa na ňom, že patrili Rudolfovi Hessovi...
...zástupcovi Adolfa Hitlera, keď letel do Škótska,
aby vyjednával samostatný mier s vojvodom z Hamiltonu.
Nesprávne veriac tomu, že vojvoda s ním zdieľa jeho fašistické názory.“
HITLEROV ZÁSTUPCA PADÁKOM PRISTÁL V ŠKÓTSKU
MUŽ ČÍSLO TRI MAL MYLNÚ PREDSTAVU O MIERI
„Pod nápisom na štítku je rukou napísaný odkaz.“
„Prosím, analyzovať.
Možno zistiť stav textilného priemyslu Nemecka.“
To bol príbeh o mužoch zo zmenšenej imperiálnej mocnosti
pozerajúcich sa na svoj falošný odraz.
Stále chránili svoj veľký národ, stále sa hrali tú svetovú hru.
Ale v skutočnosti boli tragicky zredukovaným davom,
ktorý poháňala vlastná nostalgia.
A keď sa vy pozriete do zrkadla?
Teraz? Dnes?
S vekom sa cítim so sebou viac vyrovnaný.
Som zmierený s tým, kým som bol a kým som nebol.
Keď sa pozriem do zrkadla, nie som príliš nešťastný,
pokiaľ nemám hroznú opicu.
Vnímam vás ako vyberaného básnika nenávisti k sebe samému.
To beriem.
Myslím, že svoju slobodu som našiel až posledných pár rokov.
Páči sa mi byť tým, v čom som najlepší.
Nie som len spisovateľom, to je vedľajšie. Ale milujem písanie.
Bez kreatívneho života by som mal len veľmi malú identitu.
Bol by som ako herec bez postavy.
Vďaka svojej práci sa približujem k svojmu šťastiu.
A písanie naozaj milujem.
Patrím k tomu druhu.
A len tu a teraz sa odvážim o sebe povedať, že som umelec.
DAVID CORNWELL ZOMREL 12. DECEMBRA 2020.
MAL 89 ROKOV.
NA PAMIATKU JANE CORNWELLOVEJ
PREKLAD TITULKOV: Lenka Elsaigh