Du har det vel bra? Bortsett fra dette?
Han virker ok. Bedre enn jeg trodde. Omtrent som sist jeg var her.
Vet ikke om han har vondt. Særlig ikke i søvne.
Men du har vel ordnet det?
Det viktigste er at han skal ha minst mulig smerter.
Det jeg prøver å si, er at jeg håper vi kan lette det for ham.
Ikke komplisere noe. Blir vi uenige, snakker vi uten å krangle,
eller annet som kan stresse ham. Vi takler det som voksne på riktig alder.
Det er ikke noe å være uenige om. Det harde faktum er at han er døende.
Ingen av oss kan gjøre noe for å forhindre det.
Jeg er ikke kald. Det gjelder å støtte ham.
Å være her.
Ting fra fortiden betyr ikke noe akkurat nå.
Ting som må løses kan vente. Jeg håper du er enig.
Jeg, du og alle er opprørte. Det er tøft. Det suger.
La oss ikke gjøre det tøffere.
Jeg så at HLR minus-ordren ikke har blitt signert som jeg ba om.
Flere ganger. Nei, det er ikke så lett.
Eller, det var lett. Nå er det mye vanskeligere. Greit nok.
Men det er vanskeligere nå, uten leger.
Jeg må få dr. Sanders hit, eller et signaturvitne.
Det hadde vært mye enklere da han kom til deg.
Jeg vet ikke hvor mye tid jeg har. Han har. Det er viktig.
Det er veldig viktig.
Han åpnet øynene en stund.
Det var fint. Han vet at vi er her.
Jeg så at det gledet ham.
Jeg vet det.
Jeg er ikke sånn hele tiden.
Jeg skal ikke gråte meg gjennom alt. Bare nå.
Det er rart å være borte fra Mirabella og David.
Det er en del av det.
- Det er første gang. - Du kunne tatt dem med.
Nei, det er bra at de ikke er her. De klarer seg.
Jeg vil heller at de husker forrige besøk.
Han var bedre da. Det er det verste ved dette.
Han var fortsatt syk, selvsagt. men han var tilstedeværende.
Han fungerte.
Jeg trodde ikke det skulle bli sånn så plutselig.
Jeg har nok sett for mange filmer, særlig filmer for barn,
med Mirabella de siste par årene. Alt er så fint og lyst i dem.
Selv når de er triste, er det en skjønnhet og klarhet i det hele.
Dette føles så ekte.
Jeg maser. Beklager. Jetlag.
Jeg blir mer emosjonell av å fly.
Uansett...
Det er fint at det bare er oss.
Sånn skal det være. Som han ville hatt det.
Jeg avbrøt noe. Jeg er lei for det.
Går det bra, Rachel? Sist vi pratet var Thanksgiving.
Hvordan går det?
Det går bare bra.
Vet ikke hva du vil jeg skal si. Det går bra. Det er alt.
Hun er absolutt stein. Hele stedet stinker marihuana.
Ja, jeg er stein som bare helsike.
Jeg står opp og ruller en joint, og røyker minst tre til i løpet av dagen.
- Fordi sånn er jeg. - Jeg bryr meg ikke om at du røyker.
Det er ikke rett å røyke i huset med en syk.
Det er greit for pappas del.
Jeg har røyket rundt ham hele tiden. Det går bra for ham.
Han liker lukten. Det har han sagt flere ganger.
Det er røyken, ikke lukten. Mannen er døende. Bare gå ut.
Det tok deg fem minutter.
Fem minutter før du blandet deg i mine saker.
Du sa du ville ha enighet.
Ja. Vi roer oss. Dette trenger ikke være et problem.
Hun kan bare røyke møkkadopet utenfor.
Møkk? Nei, gi deg. Jeg bruker bare kvalitet.
Ikke den hundedritten du røykte på.
- Jeg husker det. - På videregående.
Jeg er voksen nå. Ikke som deg.
- Fortsatt en megge. - Rachel, Katie, nei. La oss bare stoppe.
Se.
Hei. Prøvde du å finne oss?
Vær så snill. Kom og sett deg.
- Beklager, vi... - Nei. Ikke beklag.
Jeg forstår at det er en stressende situasjon.
Det er naturlig. En vanskelig tid.
Min partner, Mirabella, er på sykerommet.
Jeg vil informere dere om status.
Mirabella?
Det er min datters navn.
- Jøss. - Virkelig? Det er et vakkert navn.
- Hun er tre. - Det er fint.
Det er også veldig fint at dere alle er her nå.
Det er ikke alltid sånn.
Ting skjer i familier. Noen ganger kan ikke folk komme grunnet helsen.
Noen ganger er det bare andre ting.
Kona hans døde for noen år siden?
To ganger gift.
Ja, hun døde. Brystkreft for 20 år siden, ikke sant?
Leit. Jeg vet ikke hvordan prosessen var,
men jeg tror det hjelper med å forstå prosessen her
nå som faren deres ikke får næring.
Jeg, eller Mirabella, eller begge, om mulig,
kommer hit hver morgen på denne tiden.
Men dere får også nummeret mitt.
Jeg kan svare på spørsmål eller komme hit om nødvendig.
Dere ringer oss når han sovner inn.
Vi kan gi dødserklæring, om ikke helsegrunner
gjør at han må på sykehus.
Beklager. Det er så rart at det er navnet hennes.
Jeg ser for meg min datter når du nevner henne.
Bare fortsett. Beklager.
Så, det er gode nyheter at faren deres reagerer godt på smertebehandlingen.
Kreften hans har gått langt, og med smerter
prøver kroppen å bekjempe den, selv om det gjør mer skade.
Mindre smertetrykk kan fremskynde prosessen på en organisk måte.
Det er den store forskjellen mellom hjemmepleie og sykehus,
der målet er å forlenge livet.
Målet vårt er alltid minst mulig smerter.
Men en annen ting er
at ikke bare kroppen påvirker dødsprosessens varighet.
Det er ikke vitenskapelig, men jeg har jobbet i hjemmepleien i 12 år
og det er klart for meg at sinnet er en like stor faktor som kroppen.
Dere kan være til stor hjelp
hvis han ikke vil gi slipp grunnet frykt.
Dere kan hjelpe ved å trøste ham og forsikre om at det er greit.
Hjernen kan ikke helbrede sykdommen,
ikke på dette stadiet, men hvis han vet at det går bra,
med ham og med dere alle,
kan det bety mye.
Beklager. Angel, ikke sant?
Litt av et navn med tanke på jobben. Jeg vil spørre deg.
Faren min skulle signere en ordre om ikke å gjenopplives.
Men det skjedde ikke mens han fortsatt gikk til legene.
Det er ennå viktig for ham. Derfor ville jeg vite hvor lenge han har.
Jeg skjønner at det er uklart.
Det var usikkert.
Høres ut som det kan skje når som helst, eller noen dager eller mer.
Han ser ikke bra ut.
Det er bare en måned siden jeg så ham. men det ser ut som årevis nå.
Planen for øyeblikket er at jeg blir her.
Vi bytter på å våke over ham. Vi er sammen når det skjer.
Hvis jeg drar, ville det skjedd når jeg er for langt unna.
Hører du det?
Christina synger for ham på rommet hans nå.
Tja. Håper ikke det er Grateful Dead.
Det ville drept ham. Han hatet den musikken like mye som meg.
Det går bra med henne. Tilsynelatende, som alltid.
Håper ikke syngingen varer. Det kan ta drepen på meg.
Hun er akkurat sånn som hun alltid har vært.
Jeg ba henne bare få HLR minus-ordren signert,
som nå er mye mer komplisert å gjøre.
Jeg håpet at pleieren kunne hjelpe, men jeg må
få en lege hit og finne det rette øyeblikket
når han er våken og mentalt fungerende.
Hun er ute nå.
Jeg ba henne røyke ute. Hun ble sur.
Hun kan knapt vente med å overta leiligheten.
Jeg gir faen i hva hun gjør her etterpå. Det er ikke mitt ansvar.
Hva gjør du? Du vet du ikke kan gjøre det her ute.
Victor!
Hva faen gjør du? Kødder til hele dritten min.
Du bør ikke gjøre dritten din her. Det er problemet.
Marihuana er lovlig nå. Nittitallet er over, da du tjallet.
Gi deg. Jeg røyker hver kveld,
men når jeg kommer hjem til min egen leilighet.
Du vet hvordan det er.
Folk her klikker når noen røyker en sigarett her ute.
De ber meg ringe politiet. Det er sprøtt.
Hvorfor er du ikke innendørs,
der jeg kan ringe deg med klagen, og du kan be meg dra til helvete?
Ok...
Siste trekk.
Det er den jævla søsteren min.
Hun prøver å fortelle meg at røyken dreper faren vår.
Hvordan har Vinnie det?
Han er jo døende, men ikke på grunn av hasjrøyken min.
Hun er bare en jævla...
Det må alltid være noe.
Hun sendte meg ut, og jeg får kjeft og ikke fred.
Med all respekt. Du er kompis.
Men det er henne du bør kjefte på, og ikke meg. Jeg...
Jeg prøver bare å opprettholde.
Hei. Vil du komme inn og bli med?
Sykepleieren kommer, og vi kan stille oss rundt ham først.
Vi kan synge for ham. Eller du og han kan være alene. Også ok.
Han sover. Han ser fredelig ut.
Er du sikker?
Ok. Hvis du ombestemmer deg...
Jeg vil ikke at du skal føle at vi har invadert hjemmet ditt.
Christina?
Christina.
Ja?
Dette er det som er her. Ikke bare én pose epler, men tre.
Og vet du hva? Alle ser gamle ut.
De er blitt myke. Det er alt. Seriøst, du kan se selv.
Tre poser med epler, noen gamle sauser, og det er det hele.
Hvor gammel er hun?
Jeg kan dra og handle litt.
Nei, jeg drar, men det er ikke poenget.
Damien er ni, og kan ta bedre vare på seg selv.
Straks pappa ble syk, var dette det hun klarte.
Og det er nå nylig. Hvordan blir hun etterpå?
Det blir ikke vårt ansvar. Du bor langt unna med familie.
Og jeg har nok med mine egne problemer. Mer enn nok.
Hun er så fortapt. Men det kan ikke bli mitt problem.
Hun er ute og handler nå.
Ja, hun bor her også.
Vi våker på skift. En sykepleier er der med ham.
Hun kommer i fire timer hver dag nå.
Det går bra.
Nei, jeg vet ikke hvor lenge.
Ingen vet. Jeg vil ikke gjette,
men jeg kommer nok hjem snart.
Det går bra.
Det går bra. Takk.
Hvordan går det der? Har dere det gøy?
...se om de går tilbake til Kadeem Jack.
NETS / SUNS, PELICANS / 76ERS KNICKS / CELTICS
Her er Jack.
Henger i lufta, og begår personlig foul.
Personlig foul på Jack.
Og det de tok ham på, Eric, ved skuddforsøk,
var innsiden av venstre arm. Godt sett.
Han gir plass...
Jeg savner deg. Jeg savner dere begge så mye.
Det har ikke gått én dag, og jeg vil bare hjem til dere.
Dette er ikke hjemme for meg lenger.
Jeg er så heldig. Nei, du aner ikke.
...start fem som startet spillet.
Dekker er ute med symptomer på hjernerystelse.
Er det henne?
Ja?
Ja, tusen takk.
Engelen min.
Ja, det er meg. Det er mamma.
Hallo, min søte, vakre Mirabella.
Har du savnet meg?
Jeg hørte du har hatt det så gøy med pappa.
Jeg gråter fordi jeg er glad for å høre stemmen din.
Mamma er ikke trist...
Hun er glad fordi hun elsker deg
og gleder seg til å se deg.
Mirabella, vet du hva?
Jeg traff en dame i dag. Hun hjelper folk.
Hun er som en lege.
Hun er faktisk lege.
Og gjett hva hun heter.
Hvordan fremstår han?
Sover ennå. Sykepleieren er her en halvtime til.
Aleswon? Alejuan? Alijan. Hun er snill.
- Skal vi gi henne mat? - Jeg spør.
Kanskje. Ja. Hun vil nok hjem. Hvem vet hvor langt hun må dra.
Men ja, la oss tilby.
Det hjelper om hun ikke hater oss.
Og hva med henne?
Jeg vil ikke være invaderende.
Jeg skal si fra at hun kan spise.
Ja, du kan si at jeg laget mat til henne. Hun kan spise hvis hun vil.
Si fra til pleieren, og så henne.
Hvis noe er grønt, spiser hun det ikke.
Vi har seriøst vurdert å farge maten med matfarge.
Seriøst. Hun hadde ikke ant det om agurk var lilla.
Hun kunne blitt forvirret senere.
Du kan regne med at det blir ikke det eneste.
Mye forvirrer dem når de blir eldre.
Har ting blitt litt bedre?
Med Tracey?
"Bedre" er relativt. Hva mener du?
Snakker hun til oss? Ja.
Er hun for det meste en frekk tenåring,
som behandler oss, spesielt meg, som en fiende
som bare hindrer henne i å gjøre hva hun vil?
Ja.
Jeg...
Vi lar det bare ligge.
Hva syns du om maten?
- Hva da? - Liker du maten jeg laget?
Ja, jeg liker maten du har laget.
Takk for at du laget den maten.
Maten du lagde smaker godt. Jeg har en kombinasjonssatsning.
Derfor ser jeg på telefonen. Jeg jobber.
Ser du på en kamp du har veddet på?
Ja. Jeg veddet på 413, så 10 dollar for å tjene 270.
Tror du at å se på endrer utfallet?
Takk for middagen.
Hun vasker ikke engang opp.
Jeg snurret.
Så artig.
Skjorta di.
Å ja. Jeg fant den i en av eskene på rommet vårt.
Jeg burde ta det jeg vil ha fra dem
og kvitte meg med resten, men...
Ja, jeg var glad for å finne den.
Du elsker dem fortsatt. Går du på konserter?
Jeg kan kjøre noen timer om nødvendig.
John Mayer?
Ja visst.
Familie er familie. Hvorfor sover du ikke? Du var hos ham til fire.
Får ikke sove når de må på skolen.
Jeg tekstet alle. Jay er den verste. Men han fikk dem dit. Bra.
Tracey droppet så klart frokost.
Jeg sov tidligere. Sover mer senere.
Hun har jo ikke tatt sin tur.
Hvem?
Å, ja.
Jeg vet ikke.
Jeg bør nok gå inn igjen til ham.
- Jeg henter vann. - Er det ikke rart?
Når vi kommer, trekker hun seg fra alt ansvar?
Kaffen er varm ennå.
Takk.
Jeg jobber med dødsannonsen hans. Fint om du kan lese.
Ja, jeg forstår det.
Da må noen andre komme og godkjenne signaturen hans.
Det er ekstremt viktig for ham.
Jeg forstår det, men her er vi. Nå er han for syk til å dra noe sted.
Han kan dø når som helst. Jeg trenger bare en løsning.
Ja, takk. Jeg venter.
- Det er Angel og Mirabella. - Ja, skjønner.
- Er alt i orden? - Ja.
Ja, greit. La oss ta en titt.
Da jeg hørte på det, ble det bedre.
Hei.
God morgen.
Rachel, ikke sant?
Kle på deg og kom. Angel forteller hva han tror status er.
Så klart.
Hva med litt kaffe?
Så, ja.
Jeg sa til søstrene dine at for meg virker Vincent
å ha blitt mye verre enn da jeg så ham i går.
Jeg sier ikke at jeg vet når han dør.
Mine gjetninger har vært like ofte feil som rett.
Jeg har sett noen mennesker i samme tilstand som deres far
holde ut mye lenger enn jeg trodde.
Jeg sier bare, vær forberedt.
Han kan bli enda mindre sammenhengende.
Har dere kunnet ha noen samtaler i det siste?
Ja. De er små, mener jeg.
Det hender han sier noen ord som svar på noe.
Han trodde jeg var noen andre og spurte om ting som ikke gir mening.
Han tror fortsatt at han har jobb eller en deadline av noe slag.
Jobb er vanlig.
Selv om jobben sugde,
og personen gledet seg til å bli pensjonist.
Det kan være en gjenkjennelighet som trengs nå.
Jeg håper dere alle vil, hvis dere vil,
gripe alle åpninger dere får til å si noe dere føler må sies.
Hvis dere vil.
Det passer bra nå.
- Denne HLR minus-ordren... - Ja.
Vanskelig å få noen hit. Og enda vanskeligere etter det du sa.
Ja. Jeg forstår at dette er viktig for deg.
For ham.
Jeg vet hva som kan skje uten.
Ambulansefolk brakk ribbeina på min venns mor,
da de ville gjenopplive henne da hun døde.
Hun var hjernedød i tre uker til.
Skadet og forslått.
Og det vil ikke faren min. Når han dør, burde han få lov.
- Du forstår vel det? - Det gjør jeg.
Noen ganger
ringer ikke folk akutten med en gang
når de tror deres kjære har gått bort.
Noen ganger er de ikke helt sikre,
og det kan gjøre at de ringer senere.
Akkurat.
Ja, men hva skjer hvis han plutselig må på sykehuset?
Jeg har sterk tro på "ikke gjenoppliv"-ordre.
Men jeg kan ikke signere dem.
- Ja? - Dette er saken.
Forstår at du ikke vil gå inn. Jeg var der til 04, Christina siden da.
Fint om du hjelper. Alle takler døden på sin måte.
Hva du gjør, er mellom deg og ham
og hvordan du styrer livet.
Men ikke oppfør deg som en tenåring som smugrøyker på badet.
Det er ikke i smug. Alt stinker.
Jeg ber deg ikke gjøre det for ham,
men for meg.
Respekter meg og mine ønsker.
Så lenge han lever og jeg er her, røyk ute.
Så blir det ditt, i ditt navn. Da kan du gjøre hva du vil uten meg.
Råtne epler i kjøleskapet? Greit.
Vil du røyke bong dag og natt? Greit.
Men nå, når du går ut for å røyke,
tenk: "Jeg respekterer Katie,"
og jeg vet at du respekterer meg, ok?
Greit.
Jeg vil ikke høre. Er ikke i humør.
- Rachel... - Jeg elsker deg, men dra til helvete.
Ring hvem du vil, gjør hva du vil. Jeg vet bare at det er lovlig.
Visst pokker.
Drit og dra med det tullet.
Hvordan går det?
Jeg prøver bare å klare meg.
Ja, jeg kjenner til det.
Kjenner til det, bror.
Du kan ikke sette deg, nei.
Det går bra.
De drar snart sin vei. Ikke tenk på det.
Snart tenner de sine egne jointer.
- Sikkert og visst. - Ja.
Sikkert og visst.
Jævla unger.
Jeg kom ut for å trekke litt luft.
Det er lett å glemme at utsiden eksisterer.
Det er godt å gå ut og puste litt.
Jeg har ikke sittet her på lenge, sikkert flere år,
men det er fint. Jeg har glemt det bort.
Jeg husker at jeg pleide å sitte her ute.
Jeg husker at jeg trengte det.
Det er rart hva vi glemmer. Ting som er bra for oss,
som å bare gå litt vekk fra ting et øyeblikk.
Hvordan har du det? Jeg vet at det sikkert ikke er lett
at Katie og jeg invaderer hjemmet ditt sånn.
Det er ikke mitt.
Det er jo det. Det er pappas og ditt, men snart blir det bare ditt.
Det jeg har på lager, skal jeg kaste eller ta med hjem.
Beklager at ting har stått så lenge. Du skal slippe å håndtere det.
Jeg gir faen.
Ikke på mitt rom, ikke mitt problem.
Jeg bryr meg. Og det er ingen grunn til at det står der.
Jeg har nok av plass.
For mye plass.
Nok plass til enda et barn når tiden er inne.
Men Mirabella er krevende nok.
Vanskelig å se for seg to, men det blir visst lettere.
Det er det de sier.
Jeg vet at David er klar.
Hva med deg?
Hva med meg?
Barn.
Vil du ha barn?
Beklager, men du er gal. Ikke vondt ment, bare litt sprø.
Er jeg det?
Hva mener du med "gal"?
Hvordan? På hvilken måte, egentlig?
Vet ikke. Kanskje det er all soppen du tok.
Jævla Grateful Dead. Det er sprø saker.
Ja.
Ja, ikke sant.
Du vet...
Du vet det ikke er sånn. Det er sikkert sånn for noen,
men det var ikke sånn for meg.
Ok, jeg bare tuller. Jeg er stein. Det er alt. Glem det.
Nei, jeg tenker ikke på å få barn.
Det går bra. Tro meg, jeg ble ofte spurt om det.
Folk ser for seg meg naken i gjørma
og full Woodstock-stil, men faktisk er konsertene
bare en gruppe mennesker som passer på hverandre.
Det er alt.
Alle sammen
er forbundet av kjærlighet til musikk
som gjør at de føler tilknytning, samhold og omsorg.
Det er for folk som ikke har funnet det noe annet sted,
som ikke fikk det servert, og som måtte finne det selv.
Ja. I det minste for noen, ikke alle.
Jeg bør nok gå en liten tur.
Jeg kjøper mat. Er det noe spesielt du har lyst på?
Nei, det går bra. Takk.
Ok. Vi ses snart.
Jepp.
Vi ses snart.
Dr. Robert Sanders' kontor ga meg nummeret fordi dere kanskje gjør hjemmebesøk?
Faren min er veldig syk. Han er døende.
Takk. Ja.
Han vil signere en HLR minus-ordre, men er for syk til å dra ut.
Ja, han er ved bevissthet. Ikke hele tiden. Han får hjemmepleie.
- Tror du legen kan... - Katie?
Pusten hans har blitt veldig rar. Noe skjer.
Pappa?
- Rachel, kom. - Pappa, hører du meg...
- Noe er galt med pusten hans. - Pappa?
Jeg får ikke... Det er ingen respons.
Ok, jeg tror vi bør ringe nødetaten 911.
- Nei. - Vi bør det.
- Nei. Jeg bør ringe Angel. - Ok.
- Han er ok. - Han er ok.
Han er ok.
Å, fy fader.
Ja, det var sprøtt.
Jeg trodde...
- Ja. - Jeg vet ikke.
Jeg vet at den jævelen er sterk. Han holder koken til siste slutt.
- Så du feirer? - Det kan du vedde på.
Jeg kjøpte tydeligvis vinen for å feire livet.
Jeg skal skjenke deg litt.
Bare litt. Angel sa han skulle komme snart.
Vi bør ikke feste når han kommer.
Det kan se dårlig ut.
Angel.
Dødsengelen, heller.
Bare drikk den.
Skål for pappa.
Du skjønte vel hva Angel sa tidligere?
Ikke ring ham eller noen andre før pappa dør.
Sjekk at fyren absolutt ikke puster.
Jeg går til rommet hans og sørger for at alt er ok.
Dødsengelen kommer og river ham vekk.
Kom igjen.
Han ruller den rett inn med høyre hånd. Og det spillet...
- Han spiller med... - Ikke gjør det der.
Nei, jeg har satset på begge.
Spiller ingen rolle. Bare se én. Irriterende å gå frem og tilbake.
Velg den som betyr mest.
Jeg vet ikke hva som skjer i noen av dem. Bare frem og tilbake.
Ikke sant?
- ...dribler. Bra jobbet av Nigel Hayes. - Takk.
Imponerende dribling. Hvordan gjør man det?
Midtspilleren kommer.
Vi må gå ut og røyke den.
...går den andre veien.
Det er etterspurt.
Vi ser på en kamp.
Beklager. Er ikke verdt det.
Det går bra. Det er jobben min.
Bra dere ringte da jeg var i nærheten.
Jeg var på vei til Queens.
Vi er glade for at han ennå er med oss,
men den lyden han lagde da han fikk tungt for å puste...
Min og vår bekymring er at han har det vondt.
Ja, og Mirabella bør undersøke dette.
Toleransen for dryppet øker, og smerten øker.
Jeg foreslår at vi øker morfinen.
Det er en hårfin grense vi må finne. Nok til å hjelpe, men uten å drepe.
Mirabella kommer og sier fra.
Men du skjønner det jeg sa tidligere, ikke sant?
Vi kunne ringt 911.
Vi hadde det om pusten fortsatte slik.
Han hadde vondt. Hva skal vi gjøre?
Ja, jeg skjønner. Det siste noen vil,
er det mellom-stedet.
Vi vil at han går bort så fredelig som mulig.
Mirabella kan hjelpe.
Hun forteller nøyaktig hvor mye mer vi kan gi.
Hva om det skjer igjen? Og vi gir mer enn hun anbefaler?
Du kan ikke gjøre det med vilje. Det vurderes som drap her i byen,
og i mesteparten av landet nå,
selv om pasienten ber om det.
Den eneste måten er å gjøre en feil,
så det er utilsiktet.
Kanskje noen ikke målte mengden riktig.
Selv en liten doseøkning kan være dødelig.
Jeg vet ikke, men feil har skjedd, og det er jo vanlig med uhell.
Jeg er lei for at han hadde det vondt.
Jeg forstår at det var ille å bevitne,
men her er han med dere og ikke på sykehuset,
med håp om at ting går sin gang så fredelig som mulig.
Dødens jævla engel.
Hadde jeg rett, eller?
Han vil hjelpe. Det er du som spør ham.
Ja, og han hjelper. Jeg verdsetter det.
Men jeg vil ikke overdose far ved et uhell, som Angel foreslo.
Men han må slippe smerte.
Vi lager middag mens pleieren er her.
Ok. Du vil ikke ta det opp. Det er greit.
Vin? Det er to glass igjen her.
- Vi har en til... - Nei takk.
Rachel?
Ja. Er det et problem?
Er det et problem? Si det, du.
Ikke begynn, ok? Vi røykte ute, som du ba om.
Nå er vi bare på rommet mitt.
Synes du ikke det er litt rart, eller?
Å ha en ukjent person på besøk i slike tider?
Er det rett å ha fremmede her når far straks dør?
Han er ikke ukjent. Benjy og jeg har vært sammen en stund nå.
Han er ikke fremmed bare fordi du ikke kjenner ham.
Og pappa liker ham, så.
Ok.
Du bør ikke være så hard mot henne.
Hun har det bare lett.
Det var skremmende. Jeg trodde han skulle dø.
Pusten hans hørtes sprø ut, ansiktet...
Håper jeg får det bildet ut av hodet.
Ja, de har gitt ham mer nå. Han sover.
Jeg vet ikke om det blir flere åpninger.
Det går bra. Det betyr at jeg kommer hjem snart.
Det går bra.
Katie begynte å drikke for noen timer siden. Hun og Rachel...
Uansett, det går bra.
Alt er greit.
For en kamp. Tredje quarterback på rad
i forsvar i landsmesterskapet.
Hva?
Ingenting. Jeg bare orker ikke at du sover nå.
- Jeg har nok å ta meg av. - Jeg slapper av. Sovner ikke.
- Ikke hiv meg ut til hurpene. - De er søstrene mine.
Jeg kan kalle dem det, ikke du.
Ja, greit.
Søstrene dine bed deg røyke ute. Dette er hjemmet ditt.
- Jeg trenger ikke drama. - Ok.
Ok. Senk stemmen.
Ok, men du vet at det er noe tøv? Og du trenger ikke gjøre som de sier.
Du har tatt vare på faren din hele tiden i dette huset.
Og plutselig er det deres?
- Det er tøv. - Slutt.
Vær stille for min skyld. Du roper.
Jeg sier bare:
Hvor bor søsteren din?
I Brooklyn?
Når kommer hun hit?
En gang i måneden, maks. Ikke engang så ofte.
Det er dårlig.
Og du vet at hun bør stå til ansvar.
Og den andre? Du ser at hun ikke er fra denne planeten.
- Greit. - Jeg er god til det.
Ja, jeg er god. Gjenkjenner jeg noe,
er det om noen er lumske eller fra vettet.
Og du er ikke det.
Du er ikke de tingene.
De kan oppføre seg som om de har ting på stell,
men de har ikke det.
Ok?
Forstår du?
Jeg forstår.
"Etter jobb i kystvakten,
tok Vincent kveldskurs i handel ved BMCC,
hvor han forelsket seg i jenta som satt bak ham.
De ble gift 1978, og hun tok navnet Margaret Dyson.
De fikk to døtre de kjærlig oppdro.
Margaret døde av brystkreft i 1994,
etter en lang kamp med Vincent alltid ved sin side.
Tre år senere...
...giftet Vincent seg med Sarah Brodsky,
og oppdro hennes datter som sin egen.
Sarah gikk også bort før Vincent, etter sin egen kamp mot...”
Det er nok mat til dere begge.
Si fra til Rachel og spis med oss.
Ok, takk.
Hyggelig å møte deg.
Å. Vi har møttes før.
Det er ikke så lenge siden.
Kanskje et par måneder.
- Husker du ikke? - Jeg er ikke sikker.
Nei, jeg husker ikke.
Det var vel forrige gang du var her, for det er jo en stund siden.
Det var faktisk her, i dette rommet.
Jeg og Vinnie så på en kamp.
Bucks mot Bulls.
Vi gjorde det ofte. Vi så mange kamper sammen.
- Det er fint. - Det var det.
Han fikk meg alltid til å føle meg hjemme.
Jeg gledet meg alltid til å se ham.
Noen ganger sa vi ikke noe. Vi bare satt og så på.
Bare så på.
Andre ganger snakket vi.
Bare tullprat.
Prat om livet,
og sånne ting.
Gamle folk.
Noen er sånn. Ikke alle, da. Jeg kommer vanligvis overens med dem.
De kan ha en slags visdom.
Den bare er der, eller ikke.
Jeg likte det med Vincent.
Helt fra første stund
forsto han visse ting som jeg ikke kan si
eller trenger å si, for jeg er også sånn.
Høres ut som et godt forhold. Det er fint å høre.
Jeg kan finne ut av folk også.
De trenger ikke engang å si noe.
Jeg kan forstå det hele.
Eller mesteparten.
Ja, det er lett når noen ser på meg, men egentlig...
...ser gjennom meg.
Jeg forstår ikke.
Dere må ikke spise med oss, men det er nok mat til dere begge.
Bare ta med deg to porsjoner.
Ser du?
Jeg innser hva du gjør.
Kanskje det er åpenbart,
men jeg kunne se det før du sa et ord
da jeg gikk forbi.
Jeg tror du misforstår ting.
Jeg misforstår ingenting.
Misforstår absolutt ikke.
Forstår.
Selv den handlingen det er å tilby mat, er eierskap.
Tenkt på det?
Jeg har sittet mer ved dette bordet enn dere to har gjort på årevis.
Han er vår far.
Ja, men hvem tror dere har vært her?
Hun kommer ikke til å si fra selv.
Rachel, hun klarer seg selv.
Det er noe av det jeg elsker ved den jenta, men hun sier ikke fra.
Spesielt ikke rundt dere to. Hvem...
Forstått. Takk. Definitivt hørt nok.
Nei.
Da ville dere ikke latet som dere har vært her hele tiden.
Hvem har fulgt faren deres på badet?
Hvem...
Hvem har delt opp pillene
i den teite plastboksen med dagene på, på samme måte som jeg så mamma
gjøre det samme for sin far da han døde?
Ok, jeg roper på henne. Du må tråkke ut av salaten.
Jeg lukter hva du har drukket.
Jenta fôret ham.
Da han bare ville ha epler, hvem skar dem opp og matet ham?
Dere forstår ingenting.
Rachel, få den fulle kjæresten din vekk fra oss.
Jeg vil ikke ha ham her. Han må dra.
Kom igjen, Benjy. Vi stikker.
Jeg vil si ha det til Vincent. Greit? Kan jeg si farvel?
Ja, så klart.
Blir du med meg?
Jeg blir her ute.
Å, dæven.
Takk. Tusen takk.
Det har vært så hjelpsomt at du kom og våket litt hver dag.
Vi får litt fri fra det rommet.
Får tatt en pust i bakken.
Noen ganger blir det litt mye, alt sammen.
Beklager for det tidligere.
Ting ble stress. Du har vel sett det meste.
Ikke noe problem.
I morgen klokken 17?
Ja, med mindre noe skjer før det.
Da ringer jeg.
Det føles som... Jeg vet ikke.
Vi får se i morgen, men jeg vet ikke hvor lenge det er igjen.
Det går ikke så bra med ham.
Jeg er lei for det. Jeg vet at du må dra.
Virkelig. Takk for i dag.
Vi ses sikkert i morgen.
...på skoene hennes
Og jeg visste uten å spørre At hun likte blues
Hun gikk med skarlagensrøde begoniaer
Stukket inn i krøllene
Jeg visste med en gang At hun ikke var som andre jenter
Rachel?
- Kan jeg si noe?. - Ikke interessert.
- Jeg har ikke sagt... - Ikke interessert.
- Jeg prøver å si... - Her er saken.
Vi har ingenting vi må si til hverandre.
Bare gjør det du må mens du er her. Etterpå kan vi holde oss unna hverandre.
Det er ikke praktisk eller riktig.
Det handler ikke om deg.
Nei, det handler om faren vår.
-"Faren vår." Artig. - Å?
Du kaller ham bare "faren vår" når du vil ha noe fra meg.
Ellers sier du "faren min".
- Ikke vær latterlig. - Hva skjer?
Jeg prøver å beklage til henne. Men som du ser...
Faen ta unnskyldningen din. Faktisk.
Flott.
Du smeller med døra rett ved ham? Du er en bortskjemt megge!
Hva faen gjør du?
- Vent! Nei! - Hva gjør du?
Nei!
Nei, du aner ikke! Jeg skal knuse deg!
- Vil du knuse meg? - Ja!
Du er en jævla pønker. Du er en blodsugende, blakk...
Greit, Christina, du må få henne ut herfra!
- Bare prøv deg! - Slutt!
Slutt!
Jeg hater dere begge! Dere er dritt! Dere er som jævla småunger!
Christina, hvor skal du?
Hei.
Jeg gikk ut for å pakke. Han har det bra.
- Hvorfor pakket du? - Jeg drar hjem en stund.
- Det er sent. - Det er best om jeg drar.
Endrer noe seg, kommer jeg tilbake.
Noe skal endre seg. Det vet du.
Christina, jeg vet ikke hva du vil ha fra meg.
Vi tre har åpenbart et problem.
Til og med mellom oss.
Hun bor her. Du bor langt unna.
Det gir mening at jeg drar.
Beklager, han kommer til å dø og da er ikke du her,
og tilgir meg aldri.
Jeg vil ikke at du skal dra.
Jeg vil at vi tre skal finne ut av noe.
Prøve å gjøre noe for å komme overens, i det minste enn så lenge.
Jeg trodde det gikk bra med deg og meg.
Det var overraskende.
Katie, jeg var sint.
Jeg ble sint. Tillat meg å si noe, ok?
Jeg var redd.
Vi setter oss ned.
Alle tre sammen.
Vi kan la denne døren stå åpen.
Vi hører om noe skjer.
Jeg vet ikke.
Han kommer til å dø mens vi snakker.
Nei, jeg tror ikke det.
Ikke hvis han hører at vi alle snakker sammen.
Jeg tror ikke hun blir med.
- Hei. - Hei.
Katie har skrevet på pappas nekrolog.
Ok.
Hun leste den for meg tidligere.
Da jeg hørte hva hun skrev,
tenkte jeg at vi har veldig forskjellige historier.
Hvem han er og hvem han var for hver av oss.
Vi ble alle oppdratt av ham, men på ulike tider.
Vi levde forskjellige liv, selv om det var i samme hus.
Dere flyttet ut før jeg ble tenåring,
så det gir mening at vi er forskjellige.
Jeg beklager det jeg sa tidligere.
Jeg hater ingen av dere.
Jeg syns ikke dere begge er drittsekker.
Jeg var sint.
Jeg var redd.
Det var alt jeg ikke ville skulle skje. Jeg beklager.
Samme det.
Det var ikke problemet.
Jeg mener, alt er i orden.
Du trenger ikke beklage, men beklagelsen aksepteres.
Ja, det går bra. Beklagelsen er akseptert, selvsagt.
Beklager at du havnet i kryssilden.
Vel...
Jeg prøvde også å beklage, før ting gikk over styr.
Beklage for hva da?
For det første for å kritisere deg for eplene der inne.
Jeg visste ikke at de var til pappa.
Og det forandrer alt? Eplene sier deg alt du trenger å vite?
Det var én ting. Det var noe jeg antok feil.
Noe mer?
Ja.
Fra starten har jeg skjønt at jeg er hos deg.
Pisspreik. Det er ditt hjem også. Vi vet begge det.
Men du bor her og står på kontrakten.
Det er andre gang du nevner kontrakten. Hva prøver du å si?
Du nevnte den også. Utenfor.
Hva er greia med dette?
Ingenting. Men når han dør, blir det ditt sted.
Tror du det er det jeg vil?
Beklager. La oss...
La oss bare dempe stemmene. Vi må kunne høre rommet hans.
Ok? Jeg tror ikke noen av oss prøver å antyde
noe annet enn det som er forstått.
Forstått?
Kom an, Rachel. Du bryr deg jo om ham.
Men leiligheten er et kupp. La oss være ærlige.
Ingen har slik leie i byen. Omtrent. Det finnes ikke.
Dette er bra.
- Jeg er glad på dine vegne. - Faen heller.
Jeg vil ikke ha den.
Hva nå?
Ikke vær dum. Hvorfor flytte?
For da er vi ferdige med hverandre, og dette er over.
Dette gir ingen mening.
Christina, kan du forklare?
- Usikker. - Ikke spill dum.
Faen ta deg.
- Ok. - Hei, dere, slutt.
Alt er i orden.
Jeg tror
at det Rachel spør om,
er hva som binder oss sammen når han er borte.
Ikke oss.
Alt er vel i orden mellom dere to.
Og jeg skjønner det med deg, Christina. Du bor tusenvis av kilometer unna.
Du har ungen din. Du popper sikkert ut flere.
Du har livet ditt. Du liker ikke byen. Ok.
Bare forholdet til Katie teller?
Nei, for faen!
Du oppfører deg som om vi har mer til felles.
Det var dette jeg prøvde å si.
Vi har hver vår historie, men vi kjenner ikke de andres.
Vi antar det bare. Men kanskje du bare... Vel...
Kanskje før jeg popper ut flere barn, som er ekkelt å si.
- Det er sant. - Nei.
Det er ikke noe popping.
Jeg ser det sånn.
Ok, før jeg velger å øke familien min, hvis jeg velger det,
er det ting jeg håpet å få gjort.
Som hva da?
Hva kan du trenge å gjøre? Livet ditt er perfekt.
Jeg vet det, alle vet det. Du lar alle få vite det.
Tror dere det?
Er det det dere tror jeg sier når jeg viser bilder av Mirabella
eller snakker om livet?
Katie?
Er det det sånn det ser ut for deg?
Pokker heller.
Seriøst, pokker heller.
Det var ikke det jeg mente. Det var ikke...
Beklager. Jeg...
Jeg mente virkelig ikke å si noe for å såre deg. Jeg...
Jeg trodde det var åpenbart.
Jeg hører deg aldri klage over noe som helst.
"Mirabella vil ikke spise grønne grønnsaker," liksom.
Det er bare meg. Bare glem det jeg sa.
Hva var det du ville gjøre før du får flere barn?
For eksempel å etablere et forhold med deg.
Så søtt, Christina.
Det er det.
Jeg trodde vi hadde et forhold.
- Nei, et ekte et. - Det er det det er.
Hør her...
Vi glemmer det bare.
Vi er forskjellige som mennesker. Dere to har i hvert fall blodsbånd.
Dere har samme mor.
- Og far. - Nei, du sier ikke det?
Det vet jeg.
Ok? Men han er faren min også, er det jeg sier.
Han er faren min også, like mye som han er deres.
- Men du hadde også en annen far. - Som jeg aldri kjente.
Som døde da jeg var fire år gammel.
Men han var fortsatt faren din. Og Vincent var vår.
Her er det.
Det er dette det handler om.
Jeg hadde ingen far
før ham.
Skjønner?
Hva med det forstår du ikke?
Han har vært pappa for meg.
Så det er faren min der borte,
her inne,
som dør, for faen. Skjønner du?
Det er faren min.
Det er faren min, ok?
Ja. Jeg sier ikke at han ikke er det. Jeg bare...
At jeg ikke klager betyr ikke at jeg ikke har problemer.
Jeg har vært her for ham,
ikke den jækla leiligheten.
Herregud.
Jeg har funnet noen som kan komme. En lege som kan signere.
Det er bra.
- Beklager, du tøyer. - Det går bra. Jeg er ferdig.
- Vil du ha kaffe? - Klart.
Pappa bør være klar i hodet når legen er her.
Ja, det kan bli vanskelig.
Han sa ingenting til meg i går.
Han mumlet litt, men ikke noe jeg forsto.
Samme her. Tror du det er galt å gi ham kaffe?
Ok, kanskje ikke. Vi trenger bare én åpning med klarhet.
Jeg vet han kan det.
Kaffen er god. Takk.
Lei for det i går kveld. Det tok av.
Jeg også.
Det er noe jeg skjønte i går etter at vi snakket sammen.
Det er tullete.
Jeg burde ha skjønt det for mange år siden.
At moren hennes døde, og vår.
Bare noe vi har til felles, bortsett fra pappa.
Vi snakket aldri om det den gang.
Du var ung.
Ja. Det var vi alle.
For unge til å snakke om det på en ordentlig måte.
Legen er her.
Kan du... mens jeg...
Vil du ha kaffe? Lagde nettopp litt. Vi har vann og juice også.
Han er her inne.
Sykepleieren kommer tre. Håper vi får ham opp.
Pappa? Hvordan går det?
Jeg er Christina. Her er vår far.
La oss trekke i spaken, så...
Trykk på knappen for å få ham opp. Ja.
Han bare hvilte. Han sa noen ord.
- Sånn. - Er det bedre, pappa?
- Flott. - Ja.
Vi bare...
Du skulle sett ham.
For et par måneder siden, da han var oppe.
Det var ikke noe stress.
Han trengte bare en puls.
550 dollar, inn og ut, ti minutter.
Må være et fint liv. Det er i det minste gjort nå.
Si at hun må. Dette er ikke noe å diskutere.
Det kan ikke være sånn at jeg er den kjipe.
Den slemme moren.
Det er vanskelig nok her.
Jeg er sånn her. Ufattelig.
Hvordan jeg ble jeg sånn for alle? Det er urettferdig.
Det er ikke den jeg er. Jeg får ikke være noe annet.
Ingenting. Glem det.
Ok.
La Tracey gjøre hva hun vil. Jeg kan ikke gjøre noe.
Snakkes senere.
Du er slik en snill liten gutt.
En stor gutt, hva?
Sikler rundt som en liten, stor gutt.
Herregud.
Dette er en snill hund, hva?
Jeg tipper denne hunden spiser som en hest.
Hallo.
Ja, det stemmer. Du har det.
Dere burde åpne tidligere. Klokken 10 er bare tull.
Det er derfor nabolaget skranter.
Jeg burde åpne min egen hasjbutikk. Døgnåpen og bra.
Bare ta dritten og kom deg til helvete ut.
Ja. Jævla engros, altså.
Ok, greit.
Jeg skal ikke åpne det, så ikke tenk på det.
God morgen.
Å. Hallo.
Hvordan går det?
Kan ikke klage.
Det er bra.
Jeg har vært hos faren din.
Dere fikk signert HLR minus-ordren?
Ja, en lege kom i morges.
Og han kunne signere den? Han var klar over hva som foregår?
Ja.
Det var overraskende. Det er bra, altså.
Jeg skulle til å fortelle søstrene dine...
Dette er tøft å høre,
men jeg ville blitt overrasket hvis faren deres blir bevisst igjen.
Heldigvis virker han komfortabel.
Og det som skjer etterpå,
er at både Mirabella og jeg kommer så snart vi kan
og håndterer så mye vi kan.
Men det er visse ting som vi ikke kan svare på.
Fint om dere noterer tidspunktet dere skjønner at han er død.
Og selvsagt
trenger det ikke å være på sekundet. Vi forstår.
Velg et tidspunkt i den tidsrammen når dere kan.
Kanskje prøv å bli enige om hvem som skal gjøre det,
og hvem som skal ringe og dokumentere.
Dere trenger hverandre.
Det er bra at dere er tre.
Det føles som om du sier at nå skjer det.
Vi er her nå.
Ved slutten.
Ja, men var det ikke i går?
Ikke vondt ment, men vi vet at han er døende. Vi fatter det.
Du vet ikke når,
men så kommer du hit og sier: "Nå skjer det", hver dag.
Jeg vil ikke snakke på vegne av dem, men det sliter på meg.
Det er mye. Det har vært mye tid til å si farvel.
Ja, det var i går.
- Og i dag. - Ja.
Beklager om jeg har fremstått alarmerende. Det er ikke min hensikt.
Det er bare det at ting går mot slutten.
- Derfor er jeg her. - Vi vet.
Og du har vært flott. Tro meg, vi er takknemlige.
Det ble en sen kveld.
Jeg måtte bare.
Fyren er her hver dag og sier at far skal dø.
Ting er ille, men han er dramatisk som faen.
Jeg vet det.
"God morgen. Faren deres kommer til å dø.
Kan jeg få litt kaffe?"
Hva feiler dere to?
Beklager. Jeg burde holde kjeften.
Nei, du har rett. Han bør endre det litt.
Si at far sikkert kan sjonglere snart, for å se om vi lytter.
Sjonglere?
Ja, noe helt tilfeldig.
Hvorfor det? Pappa kan ikke sjonglere.
Han kan trylle vekk en mynt.
Å, ja!
Ok. Vel...
Ja.
"Faren deres kan trylle vekk en mynt snart."
Ja, det liker jeg. Det gir mening for meg.
Du er høy. Men jeg er enig.
Skal du gå inn dit?
Hvis du vil. Jeg presser deg ikke, men hvis du vil være der med oss,
eller uten oss, si fra.
Ok, jeg går inn dit.
Jeg roper hvis noe skjer.
Hvis en mynt plutselig forsvinner.
Jeg vil ikke at vårt forhold tar slutt når han dør.
Hvilket forhold er det?
Hva vil du at det skal være?
Nei, du må ta telefonen.
Tracey!
...gjør så mye. Jimmie Hunt blir taklet av Tim Bennett.
Det er dette som skjer.
Bennett henter seg inn.
Greit at du var på lunsj.
...ekstremt fysisk corner, ingen...
Tracey?
Det er slike corner jeg liker,
som enkelt går inn og treffer midt i forsvar...
Jeg kan ikke.
- Det er sikkert... - Tracey?
...at noe må skje på et tidspunkt i denne kampen...
Tracey, hør på meg.
Du må stoppe, og høre på meg.
Ikke gjør det. Tracey, jeg ber deg om å ikke...
Tracey!
- Vil du ikke ha halvparten? - Nei, jeg er ikke sulten.
Det står at man skal gjøre det.
Det går bra.
Vil du ikke ha noe mat?
- Jeg er sulten hele tiden her. - Å?
Pause? Jeg kan sitte hos ham.
Det går bra. Vil du være der inne med ham?
For vi kan være der sammen. Det går bra. Jeg bare leser for ham.
Nei. Det er ting jeg kan gjøre.
Vet du hvor Rachel dro?
Christina?
Hei.
- Å. Du er der. - Ja.
Jeg tar en pause. Hva?
Ingenting. Ta pause. Alt er bra.
- Er han død? - Nei.
Vi skal si fra hvis det skjer.
Jeg vet ikke.
Det er rart at du sitter der.
- Katie lagde mat, om du vil ha. - Ja.
Det føles rart her inne.
Jeg tar bare en pause før jeg går tilbake til pappa.
Ok.
Ja.
Jeg må sjekke resultatene. Jeg har 16 veddemål.
Det blir nok tap,
men hvem vet.
Går det bra?
Det går bra.
Ok.
Her, ta denne.
Takk.
Ja, bare hyggelig.
Hei, pappa.
Jeg har satset på Clippers med odds +125,
og Bills med -200,
og Titans med -145,
og Vikings med -900,
og Mets med -115,
og Eagles -220.
Så...
Tjue dollar for å tjene 724 og litt veksel.
Sprøtt, hva?
Ja.
Godt å se deg. Kom inn.
Hvordan går det med faren din?
Han er fortsatt med oss. Holder ut.
Vil du ha litt suppe?
Nei? Hva med litt kaffe?
Ok.
Si fra hvis du ombestemmer deg. Jeg lagde for mye.
Skal du i badekaret nå? Ja, med Ducky? Hvem andre?
Bubbles?
For en flink pappa.
Sprut litt vann for meg også, ok?
Hei.
Du er midt oppi noe.
Nei, ingenting. Alt er bra.
Jeg vil bare si hei. Jeg har hjemlengsel.
Det skal jeg. Takk.
Fall til ro.
Vær oppmerksom på sittestillingen.
Husk at grunnlaget for meditasjon
er bare å sitte og vite at du sitter.
Alle andre aspekter...
Hvordan går det, Rachel?
Det går bra.
Og med din far?
Holder ut.
Lever fortsatt.
Det er bra.
Ja.
Du vet vel hva jeg bør fortelle deg?
Om å røyke her ute.
La oss si at jeg gjorde det, ok?
Ja.
Takk.
Hvor ofte gjør du det per dag?
Bare når jeg kan. Jeg har ofte ikke tid, men det hjelper.
Vil du bli med?
Takk.
Kanskje jeg begynner når barna blir eldre og flytter ut.
Jeg sliter med å skrive dette.
Jeg syns du bør spørre Rachel.
Virkelig?
Er du opptatt?
Jeg jobber med nekrologen hans. Jeg håpet at du kunne hjelpe med det.
Jeg vet ingenting om sånt.
Ikke jeg heller.
"Vincent var stolt av jobben sin i byadministrasjonen.
Etter 32 år som godt likt seniorleder pensjonerte han seg.
Vincent stilte opp for familie og venner.
Han var inkluderende, vittig og med en urokkelig kjærlighet til Jets."
Er det alt?
Så langt.
Og jeg vet at det høres veldig tørt ut.
Jeg klarer ikke å oppsummere livet hans med få ord.
Du har gjort det bra så langt.
Hvem leser sånt? Enten kjente du personen eller ei.
Det er mer en dokumentasjon,
for å si: "Denne personen fantes, om noen vil vite det."
Jeg vil vedde penger på
at du kunne skrevet hva som helst uten at noen merket det.
"Giftet seg med noen gærne nek, oppdro noen gærne nek."
Takk.
Ok, seriøst.
Vincent
elsket Jets.
Jeg har det.
Han elsker å le av dumme ting.
Han liker gamle filmer.
Han hører på plater.
Han...
Han ringer til nyhetsradioen iblant
og kjefter på dem.
Han blir dritsint og begynner å rope om ting,
så glemmer han hva.
Han gir totalt faen i mange ting man burde gi faen i.
"Gir totalt faen i mange ting man burde..."
Det er jo sant.
- Alt jeg sa er sant. - Jeg vet det.
Det er mer interessant enn det jeg skrev. Men det er også en liste.
Jeg prøvde.
En dag, etter at Sarah døde,
og Katie dro på college, eller sommeren før,
men du var ikke i byen, og Rachel, du hadde...
Du var ofte ute om natta, så det var ikke så uvanlig
at pappa og jeg var alene hjemme om kvelden.
Jeg trengte ikke mye leksehjelp, og han sørget fortsatt,
men vi så en film sammen noen ganger etter middag, eller et TV-program.
Jeg tenker ennå mye på den tiden.
Det var rolig.
En kveld ble han veldig opprørt av det vi så på.
Jeg vet ikke hva det var, men noen døde der,
og han ville forklare til meg
at dødsfallet vi så på filmen
ikke sto i forhold til hvordan det er på ekte,
og at bøker og filmer som prøvde å vise døden tok feil.
At selve overføringen til bilder og ord var der det gikk galt.
Det var en stor løgn. Som det vi så på, som...
Å, jeg kan huske det.
"Den eneste måten å oppsummere et menneskes liv på,
den eneste måten å sette ting i perspektiv på,
hva de gjorde, hvem de var, hvordan de elsket, og var...”
- Hva er galt? - Nei, han sover.
Men jeg må dra nå.
Det var sprøtt.
Jeg trodde noe skjedde.
Jeg også.
Dette er sprøtt.
Vi var alle i høyspenn. Det føles så galt.
Jeg sier ha det til henne.
Hva? Nei, vent litt.
Ikke bare gå fra oss sånn. Du skulle...
Fortell hva pappa sa om å dø.
Akkurat.
Bare at den eneste måten å kommunisere hvordan dødsfall føles,
er gjennom fravær.
Alt annet er fantasi.
Ok.
Så i bunn og grunn,
ikke skriv noe.
Jeg tror det pappa mente,
var at vi ikke vet hvem han var før senere.
Men jeg tror jeg vet hvem folk er når de fortsatt lever.
Ja.
På en måte. Hvem de er akkurat nå.
Jeg...
Det angår ikke meg, men...
Jeg hører du er streng med Tracey, men det er bare
den hun er nå, som tenåring.
Det vet du.
Jeg tror det pappa mente
var hele greia.
Bare det hele, liksom.
Alle de ulike tidspunktene, de ulike personene vi kan være,
du vet, alt sammen.
Ja.
Det er lett å glemme med Tracey.
Føles som hun alltid blir sånn.
Nei.
Hun er fortsatt bortskjemt når hun blir eldre, men på en annen måte.
Jeg tuller.
Ja, jeg vet det.
Beklager at jeg ikke var her mer for å hjelpe deg.
Jeg vet det var mye.
Det går bra.
Jeg likte det.
Men takk.
Og jeg håper du ikke flytter herfra.
Hvorfor ikke?
Jeg vil beholde leiligheten i familien.
Vil dere gå inn dit sammen nå?
Kom, vi gjør det.
- Se hvem som er her. - Alle jentene dine.
Hei.
Pappa, det er meg.
Opp.
Hva er det, pappa?
Jeg forstår ikke. Skal jeg flytte deg?
Si det igjen.
Han vil visst sette seg opp.
Virkelig?
Pappa?
- Pass på maleriet! - Ok.
- Herregud. - Dere.
- Er dette en god idé? - Sakte.
Ok. Vær forsiktig.
- Pass føttene. - Følg meg.
- Se opp. - Sånn, pappa.
- Styr ham rett frem. - Ok.
- Ok? - Vi gjør det.
Ok. Greit.
Han vil sitte i stolen.
Er det lurt? Hva om vi må flytte ham plutselig?
Hvor?
- Ok. - Ok.
- Greit. - Ok.
- Her. - Ja, ta den andre stolen.
- Ja? - Ja, har det.
Flytt monitoren bort hit.
- Ok. - Vent.
Jeg skal løfte føttene dine. Pappa, ok?
- Lås den. - Ok. Ja, lås begge sider.
Høyre?
- Én, to, tre. - Opp.
Ok.
Ja, jeg plugger den inn bak.
Sånn. Ok, her.
Ja. Takk.
Pass på.
- Har du den? - Ja.
- Den er plugget inn. - Ok.
Oksygenet strømmer.
Ok.
Ja.
Hei!
- Hva gjør vi? - Han skal ikke spise.
Vi henger ut. Vi kan se på en film eller en kamp.
Pappa...
Titans ødela veddemålet vårt, men vi kan ennå se Bills, om du vil.
Vil du det?
- Snu ham, Christina. - Ja.
- Ok. - Ok.
Hei.
Det var ille.
Å, pappa.
Alle sammen, bare...
- Den lyden er bare... - Men, pappa...
Vent.
Du kan ikke!
- Nei. - Nei. Jeg...
Nei, la meg gjøre det.
Dette... Jeg har fortsatt
mer igjen i meg.
Slutt med de sjokka blikkene.
Jeg har ligget lenge nok.
Takk for at dere prøvde, men...
Nei.
Rachel er søsteren din.
Hun er datteren min.
Jeg oppdro henne ikke som min egen.
Hun er min egen.
Hvis blodsbånd hadde påvirket henne, ville hun hatt en helt annen far.
Du ville hatt en far som min far.
Faren min var en jævla drittsekk.
Det vet dere.
Vi var i slekt,
men han var ingen far.
Du aner ikke hvor mye
Rachel bryr seg om deg,
hvor mye du betyr for henne.
Du dro på college og flyttet ut. Jeg har aldri sett henne så trist.
Bare når moren hennes ble syk og gikk bort.
Jeg ventet på dagen
når dere begge innser hvorfor dere krangler så mye.
Hvor like dere er.
Dere må prøve når jeg er borte.
Jeg vet at et bedre forhold er mulig.
Dere skal ha kontakt når jeg er borte, enda mer på grunn av det.
Jeg bare vet det.
Christina.
Christina...
Jeg vet at det ikke var lett.
Jeg hørte hva du sa om den tiden da vi så på film sammen.
Det var den eneste gangen jeg aldri ga deg inn.
Ingen andre gjorde det heller.
Jeg er så utrolig lei meg.
Vel, du bare...
Fra det øyeblikket du kunne gå,
virket det ikke som du trengte noen.
Du kunne være alene.
Og da moren din døde, virket du også ok.
Og jeg burde ha skjønt at det ikke er mulig,
at du hadde det like vondt,
men jeg hadde det så vondt at jeg ikke så det.
Og så ble jeg forelsket igjen. Og så...
Den jenta di vil ikke mangle noe.
Jeg ser på deg og kjærligheten din for henne, for David,
for den neste som kommer hvis du velger å få flere,
og jeg takker deg.
Jeg takker deg for at du gjør det bedre enn meg, for at du gjør mer.
Faen, jeg elsker denne byen.
Den er enestående.
Som kakerlakkene og ugresset, klarer vi oss uansett.
Jeg kommer til å savne spøkelsene
og minnene jeg har på hvert kvartal.
Jeg blir snart et selv.
Det var én annen ekte kjærlighet utenom mødrene dine.
Det skjedde da jeg var ung, den sommeren jeg begynte i kystvakten.
Hun het Bliss.
Jeg vet, men det er ikke så uvanlig i Irland, og hun var irsk,
fra Queens.
Og som alle dere,
som mødrene deres,
kunne hun oppføre seg.
Men jeg hadde aldri møtt noen som Bliss før.
Hun var interessert i flere ting
enn noen jeg hadde møtt før, og kanskje etter.
Hun syntes at livet...
...verden og folk var interessante.
Og det var berusende å være i nærheten av. Jeg fikk ikke nok.
Jeg ville se som henne.
Jeg hadde som mål å se som henne.
Og så dro jeg bort.
Og da jeg kom tilbake,
hadde brevene opphørt, og slik livet er, gled vi bare fra hverandre.
Vi så hverandre ikke igjen, og vi møttes ikke igjen.
Bortsett fra én gang.
Vi gikk forbi hverandre på gata. Det varte så kort.
Da jeg tok tak i armen hennes og sa: "Hallo",
sa hun: "Husker du meg ennå?"
Jeg sa: "Selvsagt.
Du endret livet mitt."
Det fikk henne til å smile.
Men hvis jeg har skyldfølelse, er det fordi jeg kanskje burde...
Jeg kunne ha uttrykt meg bedre.
Det var ingen stor lærepenge.
Jeg...
Vi vet at alle angrer på minst én ting når de dør.
Men jeg...
Det er bare kjærlighet som jeg vil dere skal vite om.
Noe som endret meg fundamentalt.
Pappa?
Gjorde meg
til den jeg er.
Pappa.
- Pappa? - Pappa.
- Hvem... - Pappa?
Jeg...
- Pappa. - Nei.
- Pappa. - Pappa. Far.
Pappa!
KONDOLERER
VIKTIG INFORMASJON OM DØDSATTEST
Pappa er borte.
Fem små ender gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andemor sa: Kvakk, kvakk, kvakk, kvakk
Men bare fire små ender kom tilbake
Fire små ender gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andemor sa: Kvakk, kvakk, kvakk, kvakk
Men bare tre små ender kom tilbake
Tre små ender gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andemor sa: Kvakk, kvakk, kvakk, kvakk
Men bare to små ender kom tilbake
To små ender gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andemor sa: Kvakk, kvakk, kvakk, kvakk
Men bare én liten and kom tilbake
Én liten and gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andemor sa: Kvakk, kvakk, kvakk, kvakk
Men ingen av de fem små endene kom tilbake
Hvordan går det, Rach?
Jeg hørte nyheten.
Leit å høre.
Går det bra med deg?
Ja.
Det går bra.
Takk, Victor.
En trist andemor gikk ut en dag
Over åsen og langt bort
Andepappa sa: Pip, pip, pip
Pip!
Og alle de gale, små endene kom tilbake.
Tekst: Maria Schrattenholz