Deci ai fost cuminte, nu? În afară de asta?
Pare în formă. Mai bine decât îmi imaginam.
Cam așa era la ultima mea vizită.
Nu știu dacă are dureri. Măcar când doarme.
Dar te-ai ocupat de asta, nu?
Cred că asta e ideea, să aibă cât mai puține dureri.
Ceea ce vreau să spun e că sper să-i ușurăm situația.
Să nu exagerăm.
Dacă nu suntem de acord, discutăm fără patimă și fără să-l supărăm.
Vorbim ca adulți, conform vârstei noastre.
Nu văd de ce n-am fi de acord.
În fond, adevărul dur e că e pe moarte.
Nu putem face nimic să împiedicăm asta.
Nu vreau să fiu rece, dar trebuie să fim alături de el, aici.
Lucrurile din trecut nu contează. Nu acum.
Dacă sunt probleme, pot aștepta. Sper că ești de acord.
Sunt supărată. Toate suntem. E greu. E nasol.
Să nu îngreunăm situația, bine?
Am văzut...
Nu s-a semnat ordinul de neresuscitare, cum am cerut.
De câteva ori. Înțeleg, nu e așa ușor.
A fost ușor. Acum e mult mai greu. Nu fac caz din asta.
Doar că acum e mai greu fără doctori.
Trebuie să-l chem pe dr. Sanders sau un martor.
Era mult mai simplu când l-ai dus la spital.
Nu știu cât timp am. Cât are.
E important.
E foarte important.
A deschis ochii un pic.
E bine. Știe că suntem aici.
Se vedea că se bucură.
Știu!
Promit că nu voi fi așa tot timpul. N-o să plâng mereu. Doar acum.
E ciudat să fiu plecată de lângă Mirabella și David.
Și ăsta e un motiv.
- E prima dată. - Puteai să-i aduci aici.
Nu, e bine că nu sunt aici.
Se descurcă. Îl vor ține minte așa cum a fost ultima dată.
Era mai bine. Asta doare acum mai tare.
Era bolnav, desigur, dar încă era prezent,
era capabil.
Nu credeam că vom ajunge aici, nu atât de brusc.
Am văzut prea multe filme, probabil, mai ales pentru copii.
De când cu Mirabella, de doi ani încoace, totul e frumos, luminos.
Chiar și când e greu,
totul e frumos și limpede.
Aici totul e atât de real!
Bat câmpii. E diferența de fus orar. Devin sentimentală când zbor.
Oricum...
E bine că suntem doar noi.
Așa trebuie să fie. Așa și-ar dori.
Am întrerupt ceva. Îmi pare rău.
Ce faci, Rachel? N-am vorbit de la Ziua Recunoștinței.
Ce mai faci?
Sunt bine.
Nu știu ce vrei să spun. Sunt bine. Cam atât.
Sigur e drogată. Tot apartamentul miroase a iarbă.
Da, sunt drogată. Drogată ca naiba.
Dimineața îmi rulez un blunt,
apoi mai fumez vreo trei toată ziua.
- Știi de ce? Așa fac eu. - Nu-mi pasă că fumezi iarbă.
Nu e bine să fumezi în casă, lângă bolnavi.
Tati nu se supără.
Am fumat lângă el în tot acest timp și nu l-a deranjat.
De fapt, îi place mirosul. Mi-a spus de câteva ori.
E vorba de fum, nu de miros. Omul e pe moarte. Du-te afară!
Ți-a luat cinci minute.
Cinci minute ca să te amesteci în oala mea.
Adineauri voiai să ne-nțelegem.
Da. Să ne liniștim. Să nu facem o problemă din asta.
Să-și fumeze iarba de rahat afară!
Iarbă de rahat? Te rog! Am marfă de calitate.
Nu porcăria aia pe care o fumai tu.
- Crezi c-am uitat? - Era în liceu.
Am crescut de atunci, nu ca alții.
- Ești mare, dar tot scorpie. - Rachel, Katie, hai să ne oprim.
Uite!
Bună! Ne căutai?
Te rog. Stai jos.
- Scuze... - Nu trebuie să-ți ceri scuze.
Înțeleg că e o situație stresantă.
E firesc. E o perioadă grea.
Cât timp partenera mea, Mirabella, e cu tatăl vostru, vreau să vedem cum stăm.
Mirabella?
Așa o cheamă pe fiica mea.
Serios? E un nume frumos.
- Are trei ani. - Ce frumos!
E frumos și că sunteți aici în momente ca acesta.
Nu e mereu așa. Familiile sunt complicate.
Uneori, oamenii nu pot veni din motive medicale.
Uneori au alte motive.
- I-a murit soția? - A fost căsătorit de două ori.
Da, a murit.
Cancer la sân acum 20 de ani, nu?
Îmi pare rău. Nu știu cum a fost procesul,
dar e bine să înțelegeți procesul de aici, acum că tatăl vostru nu se mai hrănește.
Eu sau Mirabella sau amândoi, dacă se poate,
vom veni în fiecare dimineață, pe la ora asta,
dar veți avea numărul meu.
Voi încerca să răspund la întrebări sau să vin aici dacă e nevoie.
Pe noi ne veți suna când se va stinge.
Putem declara decesul, dacă nu ajunge la spital înainte.
Îmi pare rău. E ciudat că ăsta e numele ei.
Când o pomenești, parcă-mi văd fiica.
Te rog, continuă. Scuze.
E o veste bună că tatăl vostru răspunde bine la tratamentul durerii.
Cancerul e foarte avansat, iar când suferim,
corpul nostru încearcă să se opună, chiar dacă ne face mai mult rău.
Liniștea lui s-ar putea să grăbească procesul într-un mod organic.
Asta e diferența dintre azil și spital. Se caută astfel prelungirea vieții.
„Cât mai lipsit de durere” e scopul nostru.
Dar încă ceva.
Nu doar de corpul nostru depinde când ne ducem.
Nu vă pot spune științific, dar în cei 12 ani de la azil,
mi-a devenit foarte clar că mintea e la fel de importantă ca trupul.
Acolo puteți fi de ajutor,
în caz că nu se lasă și nu vrea să plece de frică.
Puteți să-l ajutați spunându-i, asigurându-l
că e în regulă.
Mintea nu vindecă și nu întoarce boala,
nu în stadiul acesta, dar dacă el știe că va fi bine,
că voi veți fi bine,
ar putea însemna mult.
Scuze. Ești Angel, nu? Ce nume tare, având în vedere ce faci!
Am o întrebare.
Tata trebuia să semneze un formular de neresuscitare.
Dar nu s-a întâmplat când încă mergea la doctori.
Dar e important.
De aceea am vrut să știu cât timp mai are.
Știu. Nu e o ecuație simplă.
N-a spus clar.
Se poate întâmpla oricând. Poate dura câteva zile sau mai mult.
Nu arată bine.
L-am văzut acum o lună,
dar par să fie ani de atunci.
Planul e să rămân aici, cel puțin acum.
Îl vom veghea pe rând. Vom fi împreună când se va întâmpla.
Dacă plec și ajung prea departe ca să mă-ntorc,
atunci se va întâmpla.
Auzi și tu?
Christina îi cântă în camera lui.
Nu știu. Sper că nu e Grateful Dead.
L-ar ucide. Ura muzica aia la fel de mult ca mine.
Ea e bine. Cel puțin așa pare, ca de obicei.
Sper că nu cântă prea mult. Pe mine m-ar ucide.
Ea e...
E exact cum a fost mereu.
Am rugat-o să semneze ordinul,
ceea ce acum e mult mai complicat.
Speram să mă ajute tipul de la azil, dar trebuie
să chem un medic acasă și să ne potrivim cumva,
să știe când e treaz și coerent.
A ieșit. Am rugat-o să nu fumeze în casă și s-a supărat.
Așteaptă să moară ca apartamentul să fie al ei.
De parcă-mi pasă ce va face aici. Nu-i responsabilitatea mea.
Ce faci? Știi că nu poți face asta aici.
Victor!
Ce dracu' faci, omule? Îmi strici treaba.
N-ar trebui să-ți faci treaba aici. Asta e problema.
Acum e legal.
- Ai rămas în anii '90, când fumai tu? - Fii serioasă.
Fumez în fiecare seară, dar când ajung acasă, în apartamentul meu.
Știi cum e aici.
Lumea o ia razna și când se fumează țigări normale.
Îmi cer să chem poliția. E o nebunie.
De ce nu ești înăuntru, unde pot să te sun cu o plângere,
iar tu să-mi spui să mă duc dracului?
Bine.
Ultimul fum.
O știi pe soră-mea?
Îmi tot spune că fumul îl omoară pe tata.
Ce face Vinnie?
E pe moarte, dar nu din cauza fumului de iarbă.
Ea e doar o nenorocită de...
Mereu e ceva.
M-a trimis aici să mă calmez și să strigi tu la mine.
Fără lipsă de respect. Știi că te iubesc, dar ar trebui să strigi la ea, nu la mine.
Eu...
Încerc să-mi păstrez echilibrul.
Bună! Vii cu noi? Trebuie să apară asistenta.
Putem sta în jurul lui până atunci. Îi putem cânta.
Sau poți sta tu cu el. Nu-i o problemă.
Doarme, dar pare foarte liniștit.
Ești sigură?
Bine. Dacă te răzgândești...
Nu vreau să crezi că ți-am invadat spațiul.
Christina?
Christina!
Da?
Asta e aici. Nu doar o pungă de mere, ci trei pungi.
Și știi ceva? Toate par vechi.
S-au înmuiat și gata. Serios, poți să verifici.
Trei pungi de mere, condimente de cine știe când și gata.
Câți ani are?
Pot să merg la cumpărături.
Nu, mă duc eu, dar nu asta e ideea.
La nouă ani, Damien are mai multă grijă de el.
Când tata n-a mai fost capabil, ea a ajuns la asta.
În câteva săptămâni.
Ce se va întâmpla cu ea după aceea?
Îți spun ceva: n-o îngrijim noi.
Tu locuiești departe, iar eu am familie.
Și așa am destule pe cap. Mai mult decât suficient.
E terminată. Dar nu poate deveni problema mea.
E la cumpărături acum.
Da, și ea stă aici.
Avem grijă de el cu schimbul. E o asistentă cu el.
Vine pentru patru ore în fiecare zi.
E bine.
Nu știu cât timp. Nimeni nu știe. Nu vreau să ghicesc, dar...
cred că voi ajunge acasă curând.
E în regulă.
E bine. Mersi.
Vreau să văd cum stau lucrurile acolo. Vă distrați?
...să vedem dacă pasează la Kadeem Jack.
PELICANS - 76ERS KNICKS - CELTICS
Iată-l pe Jack!
Sare
și comite un fault în atac.
Fault asupra lui Jack.
Iată atacul, Eric, o mișcare frumoasă,
dar privește la brațul stâng. O decizie bună.
Eliberează...
Mi-e dor de tine. Mi-e dor de amândoi.
N-a trecut nicio zi și mă gândesc doar la voi.
Aici nu mă mai simt ca acasă.
Ce norocoasă sunt! Nici nu știi.
...cei cinci de la început.
Dekker e pe bancă. Pare a avea o contuzie.
Ea e, nu?
Da?
Da, te rog!
Îngerul meu!
Da, eu sunt. Mami.
Bună, frumoasa mea Mirabella!
Ți-a fost dor de mine?
Am auzit că te-ai distrat cu tata.
Nu. Plâng pentru că sunt fericită să-ți aud vocea.
Mami nu e tristă, e...
E fericită pentru că te iubește și abia așteaptă să te vadă.
Mirabella, știi ceva?
Am cunoscut o femeie azi. Ajută oameni.
E un fel de doctor.
E doctor.
Ghici cum o cheamă.
Cum pare?
Încă doarme. Mai avem o jumătate de oră cu asistenta.
Aleswon? Alejuan? Alijan. E drăguță.
- Vrea mâncare? E destulă. - O întreb.
Poate. Da. Poate se grăbește acasă. Cine știe cât are de mers.
Dar da, hai să-i propunem. Ne ajută și dacă nu ne urăște.
Ce facem cu ea?
Nu vreau să mă bag în viața ei.
Îi spun că e invitată la masă.
I-am făcut mâncare. Poți să-i spui asta.
I-am făcut mâncare, dacă vrea. Spune-i asistentei, apoi ei.
Orice verde. Nu știu de ce. Dacă e verde, refuză.
Ne-am gândit să-i punem colorant alimentar în mâncare.
Serios. Nu știe dacă un castravete e mov.
Poate o va deruta când va crește.
Fii sigură de asta. Nu va fi singurul lucru.
Multe îi derutează când cresc.
Lucrurile au devenit mai bune?
Cu Tracey?
E relativ. Cum adică „mai bine”?
Dacă vorbește cu noi? Da.
Dacă e o adolescentă care ne tratează, mai ales pe mine, ca pe dușmani,
a căror sarcină e s-o oprim să facă ce vrea?
Da.
Eu nu...
Eu nu... S-o lăsăm baltă.
Îți place mâncarea?
- Ce zici? - Îți place mâncarea pe care am făcut-o?
Da, îmi place mâncarea pe care ai făcut-o.
Mulțumesc că ai făcut mâncare.
Mâncarea e bună.
Am niște pariuri. Sunt la final.
De asta mă uit la telefon. Lucrez.
Te uiți la meciul pe care ai pariat?
Da. Am pariat pe 413. Deci zece dolari ca să fac 270.
Dacă te uiți se schimbă rezultatul?
Mulțumesc pentru masă.
Pariez că nu spală vasele.
M-am învârtit.
E haioasă!
Cămașa.
Da. Am găsit-o într-o cutie din camera noastră.
Ar trebui să-mi aleg ce-mi trebuie de acolo și să arunc restul, dar...
Da, m-am bucurat că am găsit-o.
Încă îți plac. Dar nu mergi la spectacole, nu?
Pot conduce câteva ore, dacă e nevoie.
John Mayer?
Sigur.
Sigur. Familia e familie. De ce nu? De ce nu dormi? Ai stat cu el.
Nu dorm când se duc la școală.
Le-am dat mesaje. Jay e mai rău decât ei. Dar i-a convins. E ceva.
Tracey a sărit peste micul-dejun.
Am dormit puțin. O să mai dorm.
Știi că n-a făcut nicio tură?
Cine?
Da. Nu sunt sigură.
Mă întorc la el.
- Iau apă. - Nu ți se pare ciudat?
Când ajungem aici, fuge de răspundere?
Cafeaua e caldă.
Mulțumesc.
Lucrez la necrologul lui. Ar fi bine să-l citești.
Da, înțeleg.
Dar trebuie să vină cineva să-i autorizeze semnătura.
E foarte important pentru el.
Înțeleg, dar asta e situația. Acum e prea bolnav ca să plece undeva.
Poate muri oricând. Am nevoie de o soluție.
Da, te rog. Aștept.
- Cred că sunt Angel și Mirabella. - Da.
- Totul e în regulă? - Da.
Da, bine. Hai să vedem.
Am descoperit că, ascultând asta, lucrurile vor fi mai bune.
Bună!
'Neața!
Rachel, nu?
Îmbracă-te și vino cu noi. Angel ne spunea cum vede el situația.
Sigur.
O cafea?
Da.
Le spuneam surorilor tale că Vincent pare
să fie într-o stare mai avansată decât ieri.
Nu insinuez că știu când va muri.
Am avut și presupuneri bune și rele
și am văzut câțiva oameni în starea tatălui vostru
rezistând mai mult decât aș fi crezut.
Spun doar să vă pregătiți,
în special să-l vedeți mai puțin coerent.
Ai reușit să vorbiți cu el recent?
Da. Puțin.
Sunt momente când spune câteva cuvinte ca răspuns la ceva.
M-a confundat cu cineva sau a cerut ceva ce nu are sens.
Încă mai crede că are de lucru sau un termen-limită.
Munca e importantă.
Chiar dacă slujba a fost nașpa,
iar persoana abia aștepta să se pensioneze.
Chiar și așa, s-ar putea să aibă nevoie de acea familiaritate.
Sper că veți profita, dacă vreți,
de orice oportunitate să spuneți ce credeți că trebuie spus.
Dacă vreți.
Acum ar fi momentul.
- Formularul ăsta. - Da.
E greu să aduci pe cineva, iar acum, după ce spui, pare imposibil.
Da. Înțeleg. E foarte important pentru tine.
Pentru el.
Știu ce se poate întâmpla fără semnătură.
Cei de la Urgențe i-au rupt coastele mamei unei prietene,
încercând s-o resusciteze după ce murise.
A rămas în moarte cerebrală trei săptămâni. Plină de vânătăi.
Tata nu vrea asta. Când pleacă, ar trebui să poată pleca în voie.
- Înțelegi, nu? - Da.
Uneori...
Uneori, oamenii nu sună imediat la Urgențe când cred că cel drag a murit.
Uneori, nu sunt siguri, iar asta poate întârzia apelul o vreme.
Așa.
Dar ce facem dacă trebuie să meargă la spital?
Cred cu tărie în ordinul de neresuscitare.
Dar nu-l pot semna.
- Da? - Uite care-i treaba.
Înțeleg că nu intri la el.
Am stat până la 04:00. Christina e la el.
Ar fi bun un ajutor. Fiecare reacționează diferit.
Nu-ți zic ce să faci. Vă privește. Tu știi ce vei face în viață.
Dar nu vreau să fumezi pe furiș în baie ca o adolescentă.
Nu e pe furiș. Duhnește peste tot.
Nu-ți cer s-o faci pentru el.
Ci pentru mine.
Îți cer să-mi respecți dorința
și, cât trăiește, să fumezi afară. Atât.
După aceea, vei locui aici.
Vei fi liberă să faci ce vrei.
Vrei mere putrede? Nu e treaba mea.
Vrei să fumezi mereu? Nu e treaba mea.
Dar acum, când ieși la fumat, gândește-te că o respecți pe Katie,
iar eu voi ști că mă respecți, bine?
Sigur.
Nu vreau să aud, Victor. N-am chef.
- Rachel. - Te iubesc, Victor, dar du-te naibii!
Sună pe cine vrei. Fă ce vrei.
Chiar nu-mi pasă. Știu doar că e legal.
Ba bine că nu!
Lasă-mă cu prostiile alea!
Ce mai faci? Ești bine?
Știi cum e. Caut să mă descurc.
La naiba, da, știu.
Normal că știu, frate.
- Aș zice să stai, dar ești cu copiii. - Nu-i nimic.
În curând vor pleca. Nu-ți face griji.
Vor fuma singuri, nu?
- Știu prea bine. - Da.
Știu prea bine.
Ai naibii copii!
Am ieșit să iau puțin aer.
E ușor de uitat că exteriorul există.
E bine să ieși la o pauză.
N-am mai stat aici de mult timp, probabil de niște ani,
dar e drăguț. Am uitat cum e.
Îmi amintesc că mă relaxam aici.
Îmi amintesc că aveam nevoie.
E ciudat că uităm ce ne prinde bine,
cum ar fi să ne detașăm de lucruri o vreme.
Ce mai faci?
Știu că nu poate fi ușor
să-ți invadăm spațiul în felul acesta.
- Nu e apartamentul meu. - Ba e. E al tatălui și al tău.
În curând, va fi al tău.
Vreau să-mi duc lucrurile ori la gunoi, ori acasă.
Îmi pare rău că le-am lăsat acolo. Nu ți le mai las pe cap.
Nu-mi pasă!
- Dacă nu-s în camera mea, nu-mi pasă. - Mie-mi pasă. Nu au de ce să stea acolo.
Am destul spațiu.
Prea mult.
Destul pentru încă un copil când va veni vremea.
Dar Mirabella e belea, știi?
E greu să-mi imaginez doi copii, dar cică devine mai ușor.
Așa se spune, nu?
David e pregătit.
Dar tu?
Ce e cu mine?
Copii.
Vrei copii?
Scuze, dar ești nebună. Fără supărare, ești cam dusă.
Eu?
Cum adică „nebună”?
Cum? În ce sens, de fapt?
Nu știu. Poate de la ciuperci și altele.
Grateful Dead. Sunt ciudățenii!
Da.
Da, clar.
Știi...
Nu e chiar așa.
Pentru unii este, dar...
la mine nu asta a fost problema.
Bine, vorbesc prostii. Sunt drogată. Asta e. Las-o baltă.
Nu, nu mă gândesc să am copii.
E în regulă. Crede-mă, mi s-a mai spus.
Oamenii au o imagine despre mine, goală, în noroi
și chestii de-alea de Woodstock, dar adevărul e
că erau oameni care aveau grijă unul de altul.
Atât.
Toți
erau în comuniune prin dragostea de muzică,
ceea ce le permitea să relaționeze și să se înțeleagă.
E pentru oameni care n-au găsit asta în altă parte,
nu au primit asta și au trebuit s-o găsească singuri.
Da. Cel puțin unii, nu toți.
Ar trebui să mă plimb puțin.
Iau niște mâncare. Vrei ceva anume?
Nu, mulțumesc.
Bine. Pe curând!
Da.
Pe curând!
Doctorul Robert Sanders mi-a spus
că voi faceți vizite la domiciliu.
Tata e foarte bolnav.
E pe moarte.
Mersi. Da.
Vrea să semneze pentru neresuscitare, dar nu se poate deplasa.
Da, e conștient.
Nu tot timpul. E îngrijit la domiciliu.
- Crezi că doctorul ar... - Katie?
Respirația lui e ciudată. Se întâmplă ceva.
Tati?
- Rachel, vino! - Tată, dacă mă auzi...
- Nu respiră cum trebuie. - Tată?
Nu are... Nu există... Nu reacționează.
Bine, cred că ar trebui să sunăm la Urgențe.
- Nu. - Ar trebui.
- Nu. Îl sun pe Angel. - Bine.
- E bine. - E bine.
E teafăr.
Dumnezeule!
Da, a fost o nebunie.
Credeam că...
- Da. - Nu știu.
Știu că nenorocitul e puternic. Nu pleacă până nu e gata.
- Sărbătorești? - Ba bine că nu.
Bine că am adus vin. Nu știam că vom sărbători viața.
Îți torn și ție.
Doar puțin. Angel a spus că va veni curând.
Să nu petrecem când ajunge aici. N-ar da bine.
Angel.
Îngerul Morții, mai degrabă.
Bea!
Noroc! Pentru tata!
Ai înțeles ce spunea Angel, nu?
Să nu sunăm pe nimeni până nu moare tata.
Să fim sigure că nu mai respiră.
Mă întorc în camera lui și văd dacă totul e stabil.
Îngerul Morții vine și îl duce cu el.
Du-te!
Pătrunde și aruncă cu mâna dreaptă.
Și jocul acesta...
- Nu schimba canalul. - Trebuie să le văd. Am pariat pe ambele.
Nu contează. Uită-te la unul. E enervant să le tot schimbi.
Alege unul care contează mai mult. Nu știu ce se întâmplă nicăieri.
Le tot schimbi.
Bine?
- ...posesie. Nigel Hayes a jucat bine. - Mulțumesc.
Mai multă posesie. Cum faci asta? Prin mai mult efort.
Gasser o face acolo.
Trebuie să ieșim să fumăm.
...o ia în direcție opusă.
Așa mi s-a cerut.
Ne uităm la un meci.
Scuze, nu merită.
Nicio problemă. E treaba mea.
Mă bucur că m-ai sunat când eram aproape. Încă 30 de minute și mergeam în Queens.
Evident, ne bucurăm că încă e cu noi,
dar sunetul scos când s-a îngreunat respirația...
Ne temem că are dureri.
Da. Mirabella se ocupă de asta.
Toleranța la perfuzie crește, ca și durerea.
Sugerez să creștem nivelul de morfină.
Trebuie să găsim acea linie subțire. Destul să ajute, dar nu să ucidă.
- Când e gata Mirabella, ne va spune. - Dar înțelegi ce spuneam înainte, nu?
Puteam suna la Urgențe. Sunam dacă respirația continua așa.
Suferea și nu știam ce să facem.
Da. Crede-mă, nimeni nu vrea o situație neclară.
Vrem să facă tranziția cât mai liniștit.
Mirabella ne ajută.
Ne va spune cât mai poate fi administrat.
Dacă se întâmplă iar și îi dăm mai mult decât recomandă ea?
Nu poți face asta intenționat. E considerată crimă
în cea mai mare parte a țării,
chiar dacă e solicitată de pacient.
Se poate face doar printr-o greșeală neintenționată.
Poate cineva n-a măsurat corect.
Uneori o cantitate puțin mai mare e letală.
Nu știu, dar s-au mai făcut greșeli, iar accidentele sunt naturale, nu?
Îmi pare rău că a avut dureri.
Înțeleg că e groaznic să vedeți asta,
dar e aici, cu voi, nu la spital,
cu speranța că lucrurile vor continua cât mai lin posibil.
Îngerul morții.
N-am prezis eu asta?
Ne ajută. Tu îi tot pui întrebări.
Știu, așa e. Crede-mă, apreciez asta.
Dar nu-i dau tatei o supradoză din greșeală, cum sugera Angel.
Nu vreau să sufere.
Să facem mâncare cât e asistenta aici.
Bine. Nu vrei să mergi acolo. E în regulă.
Vrei vin? Mai e destul în sticlă.
- Mai avem o sticlă. - Nu vreau.
Rachel?
Da. E vreo problemă?
E vreo problemă? Spune-mi tu.
Te rog, nu începe. Am fumat afară, cum ai cerut.
Mergem să ne vedem de treabă.
Nu crezi că e cam straniu? E cam ciudat, nu?
O persoană necunoscută într-un moment ca ăsta?
E normal să chemi străini când poate muri oricând?
Nu e necunoscut.
Eu și Benjy stăm împreună de o vreme.
Deși nu-l cunoști, asta nu înseamnă că e străin.
Tata îl place. Asta contează.
Bine.
- Ar trebui să fii mai blândă cu ea. - Are parte numai de blândețe.
A fost înfricoșător. Eram sigură că se duce.
Respirația suna nebunește, fața lui...
Sper că voi scăpa de imaginea asta.
Da, acum i-au dat mai mult. Doarme.
Nu știu dacă va mai fi lucid.
Sunt bine. Asta înseamnă că voi veni acasă în curând.
E în regulă.
Katie a început să bea acum câteva ore. Ea și Rachel sunt...
Oricum, e în regulă.
Totul e bine.
Ce meci! Al treilea fundaș consecutiv
apără în Campionatul Național.
Ce?
Nimic. Nu vreau să adormi.
- Am destule de făcut. - Mă simt bine. Nu adorm.
- Nu mă băga cu târfele alea. - Sunt surorile mele.
Eu le pot numi „târfe”, tu nu.
Da.
Surorile tale ți-au spus să fumezi afară. E casa ta.
- N-am nevoie de dramă. - Bine.
Bine. Mai încet.
Bine, dar știi că e o porcărie, nu?
Știi că nu trebuie să le asculți.
Tu ai fost aici și ai avut grijă de tatăl tău.
Acum e casa lor? L-au îngrijit?
- Las-o naibii! - Termină!
Te rog, fă liniște! Strigi.
Nu spun decât atât.
Unde locuiește sora ta?
Brooklyn?
Și când vine aici?
Cel mult o dată pe lună.
Nici măcar atât.
Ce rahat!
Știi că trebuie să-i dai peste nas.
Și cealaltă? Te uiți la ea și vezi că nu e pe planeta asta.
- Bine. - Mă pricep.
Da, mă pricep.
Dacă mă prind de ceva, e când cineva minte sau e țicnit.
Iar tu nu ești așa.
Nici una, nici alta.
S-ar putea purta de parcă ar fi înțeles,
dar n-au înțeles.
Bine?
Înțelegi?
Am înțeles.
„După Paza de Coastă,
Vincent a urmat cursuri serale de afaceri la BMCC,
unde s-a îndrăgostit de o fată liniștită cu ochi verzi.
Ea a devenit Margaret Dyson în 1978,
iar împreună au avut două fiice.
Margaret a murit de cancer de sân în 1994, timp în care Vincent i-a fost alături.
Trei ani mai târziu...
Trei ani mai târziu, Vincent s-a căsătorit cu Sarah Brodsky, care avea o fiică mică.
Și Sarah l-a precedat pe Vincent în moarte după propria luptă cu...”
E destulă mâncare pentru amândoi dacă vreți să veniți.
Mulțumesc!
Mi-a părut bine.
Ne-am mai întâlnit.
N-a fost așa demult.
Poate câteva luni.
- Nu-ți amintești? - Nu știu.
Nu-mi amintesc.
O fi fost ultima oară când ai fost aici, pentru că a trecut ceva timp, nu?
Ne-am cunoscut în camera asta. Mă uitam cu Vinnie la un meci.
Bucks - Bulls.
Ne uitam la multe meciuri împreună.
- E drăguț. - Sigur a fost.
Mă făcea să mă simt ca acasă.
Mereu abia așteptam să-l văd.
Uneori nu spuneam nimic. Stăteam și ne uitam.
Doar ne uitam.
Alteori, vorbeam.
Baliverne.
Despre viață,
lucruri de-astea.
Bătrânii.
Unii sunt așa. Nu toți,
dar de obicei mă înțeleg cu ei.
Uneori au înțelepciune.
Ori au, ori nu.
Asta mi-a plăcut la Vincent.
Mi-am dat seama
că înțelege unele lucruri, pe care nu le spun. Așa sunt eu.
Se pare că aveați o relație bună. Mă bucur să aud asta.
Și eu știu să citesc oamenii.
Nici nu trebuie să spună nimic.
Înțeleg totul.
Măcar în mare parte.
E ușor când cineva se uită la mine, dar mai ales când...
se uită prin mine.
Nu cred că înțeleg.
Dacă nu stai cu noi,
să știi că e destulă mâncare pentru amândoi.
- Poți duce două farfurii. - Vezi?
Înțeleg ce faci.
Poate că e evident,
dar m-am prins înainte să spui o vorbă, trecând pe lângă voi.
Cred că înțelegi greșit.
Nu înțeleg nimic greșit.
Sigur nu e o neînțelegere.
E înțelegere.
Chiar și faptul de a oferi mâncare este posesiv.
Știi asta?
Am stat la masa asta de mai multe ori decât voi două în ani întregi.
E tatăl nostru.
Da, dar cine a fost aici?
Ea nu se va apăra.
Adică Rachel se descurcă singură.
Îmi place asta la ea, dar nu se apără.
Mai ales în preajma voastră. Cine...
Am înțeles. Mersi. Am auzit destul.
Ba nu.
Altfel nu te-ai purta de parcă ai fost aici tot timpul ăsta.
Cine ți-a dus tatăl la baie?
Cine...
Cine a pregătit pastilele pe zile în cutia aia de plastic,
așa cum o priveam pe mama
făcând același lucru pentru tatăl ei?
Bine, o chem. E timpul să pleci din fața noastră.
Simt de aici că ai băut.
Biata fată l-a hrănit.
Când n-a mai vrut nimic în afară de mere, cine le tăia și i le dădea?
Nu înțelegi nimic.
Rachel, ia-ți naibii iubitul bețiv din fața noastră! Sau ce naiba o fi!
Nu-l vreau aici! Să plece!
Haide, Benjy! Să plecăm de aici!
Vreau să-mi iau rămas-bun de la Vincent. Pot face asta?
Desigur.
Vii cu mine?
Rămân aici.
Dumnezeule!
Mulțumesc foarte mult.
A fost de mare ajutor că ai venit în fiecare zi.
Putem să mai ieșim din cameră. Să ne tragem sufletul, știi?
Uneori se adună multe.
Îmi pare rău pentru adineauri.
A devenit stresant. Ai mai văzut de-astea.
Nu e o problemă.
Mâine, la 17:00?
Da, dacă nu se întâmplă ceva înainte. Te sun dacă e cazul.
Mă simt ca... Nu știu.
Vom vedea cum va fi mâine, dar nu știu cât mai durează.
Nu se simte bine.
Îmi pare rău. Știu că trebuie să pleci.
Mulțumesc pentru azi. Ne vedem mâine, sunt sigură.
...pe pantofii ei
Și am știut fără să întreb Că era cam tristă
Purta begonii stacojii
În buclele ei
Am știut imediat Că nu era ca alte fete
Rachel?
- Pot spune ceva? - Să nu aud.
- N-am spus... - Să nu aud nimic!
- Încerc să spun... - Uite care-i treaba.
Nu trebuie să ne spunem nimic. Nu e nimic de zis.
Fă ce trebuie să faci. După aceea, gata.
Nu vom avea nimic de-a face una cu cealaltă.
Nu e practic și nici corect.
Nu e vorba despre tine!
Nu, e vorba despre tatăl nostru.
- E amuzant! - De ce?
Îi spui „tatăl nostru” doar când vrei ceva de la mine.
De obicei spui: „tatăl meu.”
- Nu fi ridicolă. - Ce e?
Încerc să-i cer scuze, dar, după cum vezi...
La dracu' cu scuzele tale!
Frumos! Trântești ușa când el moare alături?
Ești o cățea răsfățată!
Ce naiba faci?
- Stai! Nu! - Ce faci?
Nu!
Habar n-ai! O să te distrug!
- O să mă distrugi? - Da!
Ești o borfașă! Ești o lipitoare falită...
Christina, du-o de aici pe târfa asta!
- Hai să te văd! - Încetați!
Încetați!
Vă urăsc! Sunteți nenorocite! Sunteți niște copii!
Christina, unde te duci?
Bună!
Am venit să-mi fac bagajele. Se simte bine.
- De ce ți-ai făcut bagajele? - Merg acasă.
- E târziu. - E mai bine dacă plec.
Dacă se schimbă ceva, anunță-mă și vin.
Ceva se va schimba. Știi asta.
Christina, nu știu ce vrei de la mine.
E clar că e o problemă cu noi trei.
Nici nu știam că e între noi.
Ea locuiește aici, iar tu, departe. E logic că eu trebuie să plec.
Scuze, o să moară și nu vei fi aici. Nu mă vei ierta niciodată.
Îmi pare rău. Nu vreau să pleci. Vreau să găsim o soluție toate trei,
să facem ce putem să ne înțelegem, cel puțin deocamdată.
Credeam că noi două ne înțelegem.
Asta a fost o surpriză.
Katie, eram supărată.
M-am enervat.
Dă-mi voie să spun și eu ceva, bine? Mi-era frică.
Hai să stăm jos!
Toate trei.
Putem lăsa ușa deschisă.
Vom auzi dacă se întâmplă ceva.
Nu știu.
Știi că va muri în timp ce vorbim.
Nu cred.
Mai ales dacă aude că vorbim împreună.
Nu cred că va veni și ea.
- Bună! - Salut!
Katie a lucrat la necrologul tatei.
Bine.
Mi l-a citit mai devreme
și, când am văzut ce a scris,
m-am gândit că fiecare dintre noi are o poveste diferită.
Despre cine e el, cine a fost, pentru fiecare dintre noi.
Am fost crescute de el, dar în momente diferite.
Am avut vieți diferite, chiar dacă eram în aceeași casă.
Ați plecat înainte să fiu adolescentă, așa că e logic că suntem diferite.
Îmi pare rău pentru ce am spus mai devreme.
Nu vă urăsc pe niciuna.
Nu cred că sunteți nenorocite.
Eram furioasă.
Mi-era frică.
N-am vrut să se întâmple așa ceva.
Îmi cer scuze!
Da, mă rog.
Nu asta era problema.
Adică totul e bine.
Nu trebuie să-ți ceri scuze, dar sunt acceptate.
E în regulă, Christina. Scuzele sunt acceptate, desigur.
Regret că ai fost prinsă la mijloc.
Ei bine...
Și eu îmi ceream scuze adineauri.
Pentru ce?
În primul rând, că te-am criticat pentru mere.
Nu știam că sunt pentru tata.
Și asta face diferența?
Merele îți spun tot ce trebuie să știi?
A fost un lucru. Am presupus greșit.
Altceva?
Sigur.
De la început am știut că sunt acasă la tine.
Prostii. E și casa ta. Eu știu asta, o știi și tu.
Tu locuiești aici. Ești în contract.
E a doua oară când spui despre contract. Ce vrei să spui?
Și tu ai adus vorba. Afară.
Ce-i cu asta?
Nimic. Doar că, atunci când moare, e casa ta.
Crezi că asta vreau? Că-mi pasă?
Scuze. Hai să...
Să vorbim mai încet. Trebuie să-l auzim.
Bine? Nu cred că vreuna încearcă să insinueze altceva decât ce se înțelege.
Ce se-nțelege?
Haide, Rachel! Sigur că ții la el.
Dar casa asta e o afacere bună.
Să fim sinceri. Nu există chirie ca asta în oraș.
Nu există așa ceva.
E bine.
- Mă bucur. Vreau să-l ai. - Atunci, la naiba! Nu-l vreau.
- Și acum? - Nu fi prostuță. De ce ai pleca?
Pentru că atunci am terminat cu cearta și gata.
Nu are sens. Christina, îmi explici despre ce e vorba?
- Nu știu. - Nu te preface.
Du-te-n mă-ta!
- Bine. - Opriți-vă!
Totul e în regulă.
Eu cred
că Rachel vrea să știe
ce ne unește după ce moare el.
Nu pe noi două.
La voi e clar, nu?
Te înțeleg, Christina. Locuiești la mii de kilometri depărtare.
Ai un copil.
Probabil vor mai ieși câțiva.
Ai viața ta. Orașul ăsta nu e pentru tine.
- Îți pasă doar de relația cu Katie? - Nici vorbă!
Tu te porți ca și cum am avea ceva în comun.
Vezi? Asta încercam să spun.
Fiecare are propria poveste, dar nu le cunoaștem pe celelalte.
Presupunem că le știm.
Dar poate că... Păi...
Poate înainte să mai iasă copii, ceea ce sună dezgustător...
- E adevărat. - Nu „iese”. Nu e nicio ieșire. Nu e așa.
Mie mi se pare că iese.
Bine, înainte să aleg să am o familie,
dacă aleg asta,
sper să fac unele lucruri.
Cum ar fi?
Adică ce ai avea nevoie să faci?
Viața ta e perfectă.
Eu știu, toată lumea știe. Le spui tuturor.
Asta credeți?
Asta crezi că spun când vă arăt poze cu Mirabella sau vorbesc despre viața mea?
Katie?
Asta ți se pare și ție?
La naiba!
Pe bune, la naiba!
Nu asta am vrut să spun. Nu asta.
Îmi pare rău. Eu...
N-am vrut să spun ceva care să te supere, bine? Eu...
Cred că mi s-a părut evident.
Nu te-am auzit plângându-te.
„Mirabella nu mănâncă legumele” sau ceva.
Adică am înțeles greșit.
Uitați ce am spus.
Ce sperai să faci înainte să ai alți copii?
Speram să încep o relație cu tine.
Drăguț, Christina.
Este.
Credeam că avem o relație.
- Nu, una adevărată. - E așa cum e.
Uite...
S-o lăsăm baltă!
Suntem oameni diferiți.
Măcar voi două aveți același sânge,
aceeași mamă.
- Și tată. - Normal.
Știu asta.
Dar e și tatăl meu. Asta vreau să spun.
E și tatăl meu, la fel de mult ca și al tău.
- Ai avut și alt tată. - Pe care nu l-am cunoscut.
Care a murit când aveam patru ani.
Dar era tatăl tău. Între timp, Vincent era al nostru.
Poftim.
La asta se rezumă totul.
Eu n-am avut tată
înaintea lui.
Nu-i așa?
Ce nu înțelegi?
A fost tătic pentru mine.
Deci tatăl meu e acolo,
aici
și e pe moarte.
Știi?
E tatăl meu.
E tatăl meu, bine?
Știu. Nu spun că nu e. Eu doar...
Doar pentru că nu mă plâng nu înseamnă că nu am probleme.
Am fost aici pentru el,
nu pentru apartament.
Doamne!
Cred că am găsit un doctor să vină să semneze formularul.
E bine.
- Scuze, te întinzi. - Nu-i nimic. Termin acum.
- Vrei o cafea? - Sigur.
Ideea e să pară tata conștient când vine doctorul.
S-ar putea să fie dificil.
Nu mi-a spus nimic aseară.
A mormăit ceva, dar n-am înțeles nimic.
La fel. Ar fi greșit să-i dau cafea?
Mai bine nu. Ne mai trebuie un moment de luciditate. Atât.
Știu că poate.
Cafeaua e bună. Mersi.
Scuze, aseară m-am pierdut cu firea.
Și eu.
Mi-am dat seama de ceva ieri, după ce am vorbit.
E o prostie.
Trebuia să-mi dau seama acum mulți ani
că și mama ei a murit.
Avem asta în comun în afară de tata.
N-am vorbit despre asta atunci.
Erai tânără.
Da. Toate eram.
Probabil prea tinere să vorbim despre asta cu adevărat.
A venit doctorul.
Poți... în timp ce eu...?
Vrei cafea? Tocmai am făcut.
Avem apă și suc.
E chiar aici.
Asistenta vine la trei, dar sper să-l ridicăm.
Tată, ce mai faci?
Sunt Christina. El e tata.
Să tragem de manetă, deci...
Apasă butonul să-l ridic puțin. Da.
Se odihnea. A spus câteva cuvinte.
- Începem. - E mai bine așa, tată?
- Bine, grozav. - Da.
Cred că noi... Aș vrea să-l fi văzut și tu
acum câteva luni, când era încă activ.
N-a fost motiv de agitație. Avea nevoie doar de puls.
550 de dolari, în zece minute.
Cred că e o viață frumoasă. Dar măcar e gata.
Spune-i că trebuie. Nu intră în discuție.
Nu se poate ca eu să fiu cea rea.
Să fiu o mamă rea.
E destul de greu aici.
Așa sunt și aici. Nu înțeleg.
Nu înțeleg cum am devenit așa pentru toți. Nu e corect.
Nu sunt așa. Dar nimeni nu mă lasă să fiu altfel.
Nimic, las-o baltă.
Bine.
Las-o pe Tracey să facă ce vrea. N-am ce face.
Vorbim mai târziu.
Ești un băiețel bun.
Un băiat mare, nu?
Salivezi ca un băiețel.
Doamne!
E un câine bun, nu?
Mănâncă asemeni unui cal, pun pariu.
Bună!
Da, așa e.
Să deschideți mai devreme. Ce e porcăria asta de la 10:00?
De asta se duce naibii cartierul.
Ar trebui să-mi deschid un magazin de bonguri. Nonstop.
Îți iei marfa și pleci naibii, știi?
Da. Vânzări angro, nu?
Bine.
N-o să-l deschid. Nu-ți face griji.
'Neața!
Bună!
Ce faci?
Nu mă pot plânge.
E bine.
Tocmai am ieșit de la tatăl tău.
Ați reușit să semnați formularul.
Da. A venit un doctor de dimineață.
Și a reușit să-l semneze? Era conștient de ce se întâmplă?
Da.
E o surpriză. Adică e bine.
Tocmai voiam să le spun surorilor tale...
Știu că e greu,
dar aș fi foarte surprins dacă tatăl vostru ar redeveni conștient.
Din fericire, pare să se simtă confortabil.
Referitor la ce se întâmplă după, eu și Mirabella vom fi aici cât de repede
să facem cât de multe putem.
Dar sunt anumite lucruri la care nu vom putea răspunde.
Ar fi bine să notați ora decesului dacă observați când se duce.
Desigur, nu trebuie să fie la secundă. Înțelegem asta.
Alegeți un minut în intervalul acela de timp.
Poate încercați să decideți cine ce va face,
cine va suna, cine se va documenta.
Aveți nevoie una de alta.
E bine că sunteți trei.
Parcă zici că se termină totul.
Parcă am fi ajuns
la final.
Da, dar finalul nu a fost ieri?
Fără supărare, dar știm că e pe moarte. Înțelegem.
Zici că nu poți spune când, dar ne spui zilnic că se termină.
Nu vreau să vorbesc în numele lor,
dar mă obosește, știi?
E mult. Ne tot luăm rămas-bun de ceva vreme.
Da, sigur a fost ieri.
- Și azi. - Da.
Îmi pare rău dacă par alarmist. Nu asta intenționez.
Doar că lucrurile s-au terminat.
- De asta sunt aici. - Știm.
Și ai fost grozav. Crede-mă, suntem recunoscătoare.
A fost o noapte lungă.
Nu m-am abținut.
Tipul ne spune zilnic că o să moară.
Oricum e grav, dar ăsta e dramatic ca naiba.
Știu.
„Bună dimineața. Tatăl vostru o să moară.
Pot să beau o cafea?”
Ce e cu voi două?
Îmi pare rău. Ar trebui să tac.
Ai dreptate. Ar trebui să zică și altceva,
să jongleze puțin, ca să vadă dacă-l ascultăm.
Să jongleze?
Ceva la întâmplare. Orice.
De ce să jongleze? Tata nu se pricepe.
- Poate face să dispară o monedă. - Da!
Bine. Păi...
Da.
„Tatăl tău ar trebui să ascundă moneda în curând.”
Da, îmi place. Mie mi se pare logic.
- Ești drogată. Dar sunt de acord. - Te duci la el?
Dacă vrei. Nu te forțez, dar dacă vrei să stai acolo cu noi,
sau fără noi, să ne spui.
Bine, mă duc acolo.
Vă strig dacă se întâmplă ceva.
Dacă dispare vreo monedă.
Nu am de gând să termin relația noastră după ce se duce.
Ce relație e asta?
Cum vrei să fie?
Nu, răspunde tu.
Tracey!
...funcționează bine. Jimmie Hunt e placat de Tim Bennett.
Așa se întâmplă.
Bennett recuperează mingea.
Nu-mi pasă c-ai fost la prânz.
...un flanc extrem, nu are...
Tracey?
Îmi plac astfel de atacuri,
care apar fără probleme și lovesc în spate.
Nu pot.
- Îți spun ceva. - Tracey?
Cred că trebuie să se întâmple la un moment dat...
Tracey, ascultă-mă.
Vreau să mă asculți.
Nu face asta!
Tracey, îți cer să nu...
Tracey!
- Sigur nu vrei măcar jumătate? - Nu, chiar nu mi-e foame.
- Știu că e ciudat, dar trebuie s-o faci. - E bine.
Serios? Nu-ți pot face nimic?
- Mereu mi-e foame aici. - Zău?
Vrei o pauză? Pot sta eu cu el.
Mă descurc. Vrei să stai acolo cu el?
Putem sta împreună. E în regulă. Doar îi citesc.
Nu-i nimic. Pot face câte ceva.
Știi unde s-a dus Rachel?
Christina?
Bună!
- Ești acolo. - Da.
Fac o pauză. Ce faci?
Nimic. Fă pauză! Totul e în regulă.
- S-a dus? - Nu.
Sunam dacă se întâmpla așa ceva.
Nu știu.
E ciudat că stai acolo.
- Katie a făcut mâncare. - Da.
E cam ciudat aici.
Fac o pauză înainte să mă întorc la tata.
Bine.
Da.
Ar trebui să verific scorurile. Am 16 pariuri.
Nu dau lovitura, dar...
cine știe?
Ești bine?
Da.
Bine.
Poftim. Ia asta.
Mulțumesc.
Da, nicio grijă.
Bună, tată!
Clippers e la +125.
Bills e la -200,
Titans, la -145,
Vikings, la -900,
Mets, la -115
și Eagles, la -220.
Deci...
20 de dolari pentru 724 și ceva rest.
O nebunie, nu?
Da.
Mă bucur să te văd. Intră!
Cum se simte tatăl tău?
E tot cu noi, nu se lasă.
Vrei mâncare? Am făcut supă.
Nu? Ce zici de o cafea?
Bine.
Să-mi spui dacă te răzgândești. Am făcut prea multă.
Acum te duci la baie? Da, cu Rățușca? Și cu mai cine?
Baloane de săpun?
Ce tătic bun!
Să stropești și pentru mine, bine?
Bună!
Ai multe pe cap.
Nu, nimic. Totul e bine.
Voiam doar să te salut. Îmi e dor de casă.
Sigur. Mulțumesc.
Calmează-te.
Conștientizează poziția.
Amintește-ți că fundamentul meditației
e doar să stai și să știi că stai jos.
Celelalte aspecte...
Ce faci, Rachel?
Bine.
Ce face tata?
Rezistă.
E tot acolo.
E bine.
Da.
Știi ce trebuie să-ți spun, nu?
Despre fumatul afară.
Să zicem că ți-am spus, bine?
Da.
Mulțumesc.
De câte ori pe zi faci asta?
Când pot.
De obicei nu am timp, dar ajută.
Faci și tu?
Mulțumesc.
Poate o să încep când cresc copiii și pleacă de acasă.
Mă chinui să scriu asta.
Ar trebui să vorbești cu Rachel.
Serios?
Ești ocupată?
Lucrez la necrologul lui. Speram că mă poți ajuta.
Nu mă pricep la așa ceva.
Nici eu.
„Lui Vincent i-a plăcut la Servicii Administrative.
După 32 de ani, s-a pensionat ca supraveghetor, iubit de colegi.
Ni-l vom aminti pentru devotamentul față de rude și prieteni,
pentru spiritul său deschis și dragostea neclintită pentru Jets.”
Atât?
Până acum.
Știu că totul pare atât de sec,
dar nu știu cum să-i rezum viața în câteva cuvinte.
Pare o treabă bună până acum.
Nu știu cine citește așa ceva.
- Dacă cunoști persoana, o cunoști. - E mai degrabă un disc.
Ca și cum ai zice: „A existat”, dacă vrea cineva să știe.
Pot paria
că poți scrie orice și nimeni nu va observa.
S-a însurat cu două târfe nebune, a crescut niște târfe nebune.
Mulțumesc.
Bine, serios, nu?
Vincent...
iubea echipa Jets.
Am scris!
Îi place să râdă de prostii.
Îi plac filmele vechi,
ascultă discuri.
El...
Uneori sună la știri și se amestecă în treaba lor.
Se enervează la nebunie, începe să țipe despre lucruri,
apoi uită totul.
Nu-i pasă de multe lucruri de care n-ar trebui să-i pese nimănui.
„Nu-i pasă de multe lucruri de care n-ar trebui să...”
Asta așa e.
- Tot ce am spus e adevărat. - E mai interesant decât ce am scris eu.
Dar tot o listă e.
Am încercat.
Katie, într-o zi, după moartea lui Sarah, te-ai dus la facultate.
Sau era vara dinainte. Nu erai în oraș. Iar, Rachel, tu ai avut...
Petreceai multe nopți în oraș. Nu era neobișnuit
ca eu și tata să ne trezim singuri noaptea.
Nu aveam nevoie de ajutor la teme, iar el era încă în doliu,
dar ne uitam la un film uneori după cină sau la o emisiune.
Era o perioadă în care mă gândeam la multe.
Era liniște.
Într-o seară, s-a supărat foarte tare pe ceea ce vedeam la TV.
Nu știu ce era. Știu doar că cineva era pe moarte
și a vrut să-mi explice
că moartea pe care o vedeam în film
nu avea nicio legătură cu cea din viața reală,
din cărți sau din filme.
Peste tot o prezentau greșit.
Faptul în sine de a le pune în imagini, în cuvinte, a mers prost.
Era o mare minciună. Ne uitam la emisiunea aia...
Îmi amintesc asta.
„Singurul mod de a rezuma viața unui om,
singurul mod de a pune lucrurile în perspectivă,
ce a făcut, cine era, cum iubea...”
- Ce s-a întâmplat? - Nu. Doarme. Dar e timpul să plec.
Ce aiurea!
- Am crezut că s-a întâmplat ceva. - Și eu.
E o nebunie.
Am sărit ca arse. E o senzație aiurea.
Mă duc s-o conduc.
Ce? Nu, stai puțin.
Nu ne lăsa așa. Voiai să...
Ce a zis tata despre moarte?
Da.
Singurul mod de a transmite cum e moartea cu adevărat
e prin absență.
Restul e fantezie.
Bine.
Deci, practic,
să nu scriem nimic.
Cred că tata spunea
că nu vom ști cu adevărat cum a fost el până după aceea.
Dar știu cum sunt oamenii când sunt încă în viață, nu?
Da.
Oarecum. Mă rog, cum sunt ei acum.
Eu...
Nu e treaba mea, dar...
Am auzit că încerci asta cu Tracey,
dar e vorba de cum e ea acum, în adolescență.
Știi asta.
Cred că tata se referea
la tot, în întregime.
Totul, știi?
La diferite momente, putem fi diferiți.
La toate astea.
Da.
Cu Tracey e ușor să uiți.
- Am senzația că va fi așa întotdeauna. - Nu.
Va fi răsfățată când va crește, dar o altfel de răsfățare.
Zic și eu.
Da, știu.
Îmi pare rău că nu am fost aici să te ajut.
Știu că a fost greu.
Nu-i nimic.
Mi-a plăcut.
Mulțumesc!
Și sper să nu pleci de aici.
De ce?
Vreau să rămână apartamentul în familie.
Vreți să mergem toate trei la el?
Haideți, să mergem!
- Uite cine a venit! - Toate fetele tale.
Salut!
Bună, tati, eu sunt.
Sus.
Ce spui, tată?
Nu înțeleg. Vrei să te mut?
Mai spune o dată.
Cred că vrea să se ridice.
Serios?
Tată?
- Ai grijă la tablou! - Bine.
- Doamne! - Fetelor.
- E o idee bună? - Încet.
Bine. Ai grijă, te rog.
- Atenție la picioare! - Vino.
- Privește! - Haide, tată.
- Ține-l drept. - Bine.
- Bine? - E bine.
Bine.
Vrea să stea în fotoliu.
E înțelept? Dacă trebuie să-l mutăm?
Unde?
- Bine. - Bine.
- Fie. - Bine.
- Uite. - Da, adu celălalt scaun.
- Da? - Mă descurc.
Adu monitorul aici.
- Bine. - Bine, stai.
O să-ți ridic picioarele, tati, bine?
- Blochează-le. - Da, ambele roți.
E bine?
- Unu, doi, trei. - Sus!
Bine.
Da, îl conectez în spate.
Poftim.
Da, mulțumesc.
Ai grijă!
- Te descurci? - Da.
- E conectat. - Bine.
Oxigenul funcționează.
Bine.
Da.
Bună!
- Ce facem? - Nu trebuie să mănânce.
Stăm împreună. Ne uităm la un film sau la un meci.
Tată...
Titans ne-au stricat pariul, dar putem să-i vedem pe Bills, dacă vrei.
Vrei asta?
- Întoarce-te. - Da.
- Bine. - Bine.
Hei!
A fost groaznic.
Tati.
Fetelor, vă rog...
- Sunetul ăsta e... - Dar, tată...
Stai puțin!
Nu poți!
- Nu. - Nu. Eu...
Nu, lasă-mă pe mine.
Încă mai am
energie în mine.
Gata cu privirile șocate.
Am stat destul în pat.
Vă mulțumesc că ați încercat, dar...
nu.
Rachel e sora voastră.
E fiica mea!
Nu am crescut-o ca pe o fiică.
Ea este fiica mea.
Dacă sângele ar fi contat pentru ea, ar fi avut un alt tată.
Ai fi avut un tată ca al meu.
Tata era un nenorocit.
Știți asta.
Eram rude, dar...
nu a fost tată deloc.
Habar n-ai cât ține Rachel la tine,
cât de mult însemni pentru ea.
Când ai plecat la facultate, te-ai mutat de acasă,
a fost mai tristă ca niciodată.
Doar când s-a îmbolnăvit mama ei și ne-a părăsit.
Am tot așteptat ziua
în care să vă dați seama de ce vă certați atât de mult.
Cât de asemănătoare sunteți!
Vreau să încercați când mă duc.
Știu că o relație mai bună e posibilă.
Veți ține legătura după ce plec eu, cu atât mai mult din cauza asta.
Sunt sigur.
Christina.
Christina...
Știu că n-ai primit ce trebuia.
Am auzit ce ai spus despre ziua când ne uitam la film.
A fost singura dată când nu te-am apreciat.
Nimeni nu a făcut-o.
Îmi pare nespus de rău!
Tu ai...
Din clipa în care ai putut merge,
n-ai părut să ai nevoie de nimeni.
Puteai rămâne singură.
Și când a murit mama ta, păreai a fi bine.
Trebuia să-mi dau seama că nu e posibil, că sufereai la fel de mult,
dar mă durea atât de tare, încât nu am înțeles.
Apoi m-am îndrăgostit din nou. Și apoi...
Fiica ta nu va rămâne cu dorințe neîmplinite.
Mă uit la tine și la iubirea ta pentru ea, pentru David,
pentru cine va mai apărea dacă vrei să ai mai mulți copii,
și îți mulțumesc.
Îți mulțumesc că te descurci mai bine decât mine,
că faci mai multe.
La naiba, ador orașul ăsta!
Mă minunez în fața lui.
Asemeni gândacilor și buruienilor, cumva reușim să răzbatem.
O să-mi fie dor de fantomele
și de amintirile de pe fiecare stradă.
În curând voi fi și eu o amintire.
A mai fost o iubire adevărată în afară de mamele voastre.
Eram foarte tânăr, în vara când am intrat în Paza de Coastă.
Numele ei era Bliss.
Știu, dar nu e un nume neobișnuit în Irlanda.
Era irlandeză,
din Queens.
Și, la fel ca voi,
ca mamele voastre,
se descurca singură.
Dar nu mai cunoscusem pe cineva ca Bliss.
Era interesată de mai multe lucruri
decât toți cei pe care i-am întâlnit până atunci.
Poate și de atunci.
Credea că viața,
lumea, oamenii sunt interesanți.
Era amețitor să fiu în preajma ei.
Nu mă mai săturam.
Voiam să văd lucrurile ca ea.
Era un scop al meu să văd lucrurile ca ea.
Apoi am plecat.
Când am revenit,
scrisorile se opriseră, și, așa cum e în viață, ne-am îndepărtat.
De fapt, nu ne-am mai văzut de atunci.
Cu o singură excepție.
Fiecare era în grupul lui, pe stradă. A fost foarte scurt.
Când am apucat-o de braț și am salutat-o,
mi-a zis: „Mă mai ții minte?”
Am spus: „Desigur.
Mi-ai schimbat viața.”
A zâmbit.
Dar, dacă simt vreo vinovăție,
e că poate că ar fi trebuit...
M-aș fi putut exprima mai bine.
N-am învățat nimic atunci.
Eu...
Știm că fiecare moare cu cel puțin un regret.
Dar eu...
Voiam doar să știți despre dragostea asta.
Ceva care m-a schimbat fundamental.
Tată?
M-a făcut
așa cum sunt.
Tati.
- Tată? - Tati.
- Tată? - Tată?
- Cine... - Tată?
Eu...
- Tată. - Nu.
- Tati. - Tati. Tată.
Tată!
CU COMPASIUNE
INFORMAȚII DESPRE CERTIFICATUL DE DECES
Tata s-a dus.
Cinci rățuște într-o zi s-au dus
Peste deal, către apus
Rața mamă a spus: Mac, mac, mac, mac
Dar doar patru rățuște s-au întors pe lac
Patru rățuște într-o zi s-au dus
Peste deal, către apus
Rața mamă a spus: Mac, mac, mac, mac
Dar doar trei rățuște s-au întors pe lac
Trei rățuște într-o zi s-au dus
Peste deal, către apus
Rața mamă a spus: Mac, mac, mac, mac
Dar doar două rățuște s-au întors pe lac
Două rățuște într-o zi s-au dus
Peste deal, către apus
Rața mamă a spus: Mac, mac, mac, mac
Dar o singură rățușcă s-a întors pe lac
O rățușcă într-o zi s-a dus
Peste deal, către apus
Rața mamă a spus: Mac, mac, mac, mac
Dar niciuna dintre rățuște nu s-a întors pe lac
Ce faci, Rach?
Am auzit vestea.
Îmi pare rău.
Ești bine?
Da.
Sunt bine.
Mersi, Victor.
Rața mamă într-o zi s-a dus
Peste deal, către apus
Tata rățoi a spus: Bip, bip, bip
Bip!
Și toate rațele alea nebune s-au întors pe lac.
CELE TREI FIICE
Subtitrarea: Marcel Negrău
CELE TREI FIICE