У тебе добре тут усе було? Не так, як зараз?
Він наче нічого. Краще, ніж я собі уявляла.
Не сильно змінився.
Не ясно, чи йому боляче, принаймні коли спить.
Але ти даєш цьому раду, так?
Бо питання в тому, щоб це все було максимально безболісно.
Я хочу сказати, що сподіваюся,
ми зможемо полегшити йому життя.
Не робитимемо із мухи слона.
З чимось не згодні — спокійно обговорюємо,
щоб його не засмутити.
Поводьмося, як дорослі, бо ми дорослі.
Не бачу, про що сперечатися.
Зрештою, правда в тому, що він помирає.
І ми нічого не можемо із цим удіяти.
Це не байдужість. Це про те, щоб бути поруч,
бути тут із ним.
Минуле не має значення, не зараз.
Сподіваюся, ти згодна, усе можна вирішити потім.
Я засмучена, ти теж. Ми всі засмучені. Це важко.
Не будемо ускладнювати, гаразд?
Я побачила...
Відмову від реанімації так і не підписали.
Я кілька разів просила. Розумію, це нелегко.
Було легко. Зараз набагато складніше. Я не роблю з цього проблему.
Зараз важче, бо він не ходить до лікарів.
Тепер я мушу викликати д-ра Сандерса сюди.
Було б набагато легше зробити це на прийомі.
Невідомо, скільки в мене часу. У нього.
Це важливо.
Це дуже важливо.
Ненадовго розплющив очі.
Це добре. Він знає, що ми тут.
Я бачила, що він цьому радий.
Я знаю.
Обіцяю, я не буду такою весь час.
Я не буду через це все плакати. Принаймні поки що.
Дивно бути далеко від Мірабелли й Девіда.
Це теж впливає.
- Це мій перший досвід. - Приїхала б із ними.
Ні. Це добре, що їх тут немає.
У них усе гаразд.
Нехай у спогадах будуть останні гостини.
Йому було краще. Від цього ще більше болить.
Він звісно вже хворів, але ще був собою,
ще мав сили.
Я не думала, що до цього дійде, ще й так раптово.
Я передивилася стільки фільмів, особливо тих, що для дітей.
З Мірабеллою. За останні кілька років. Усі такі милі, яскраві.
Навіть якщо тема в них важка,
у всьому є краса та ясність.
Так реалістично.
Я плутаюся. Вибачте. Переліт.
Я роблюся ще більш емоційною.
У будь-якому разі...
Добре, що це ми, лише ми.
Так і має бути. Так, як він хотів би.
Я вас перебила. Вибачте.
Як ти, Рейчел? Ми з тобою не говорили із Дня подяки.
Як справи?
Усе гаразд.
Не знаю, що ви хочете почути. Усе гаразд. Це власне й усе.
Вона ж під кайфом. Тут усе провонялося травою.
Так, бляха. Я під кайфом, хай йому грець.
Кожен ранок я починаю з косячка,
а потім ще три впродовж дня викурюю.
- Чому? Бо я так живу. - Мені байдуже, що ти куриш.
Неправильно робити це тут, поряд із хворим.
Тато не проти.
Я увесь час поряд із ним курю і його це не бентежило.
Він не раз мені казав, що йому подобається цей запах.
Це дим. Дим, не запах. Людина помирає. Вийди надвір.
Ненадовго тебе вистачило.
П'ять хвилин. І ти знову лізеш до мене.
А було ж: «Порозуміймося».
Так. Заспокоймося. Немає причин влаштовувати сварку.
І не виходити надвір зі смердючою травою.
Смердючою? Та ну, я купую лише найкращу.
Не те собаче лайно, яке ти курила.
- Я не забула. - То було в школі.
Я подорослішала на відміну від інших.
- Але стервом залишилася. - Рейчел, Кеті, припиніть це.
Погляньте.
Привіт. Ви нас шукали?
Прошу, проходьте. Сідайте.
- Вибачте, ми... - Не просіть вибачення.
Я розумію, яка це стресова ситуація.
Це природно. Вам важко.
Поки моя напарниця Мірабелла з вашим батьком,
я хотів розказати вам, які справи.
Мірабелла?
Так звуть мою доньку.
- Оце так. - Справді? Красиве ім'я.
- Їй три. - Це чудово.
Чудово, що ви всі тут у такий час.
Так буває не завжди.
Родини бувають різні.
Іноді людям не дозволяє їхній стан здоров'я.
Іноді це стається з інших причин.
Його дружина померла, правильно?
- Він був двічі одружений. - Померла.
Рак грудей, десь 20 років тому.
Прикро чути. Не знаю, як усе було тоді,
але, гадаю, буде корисним, розуміти, чого чекати,
коли ваш батько без їжі й рідини.
Ми з Мірабеллою, за можливості,
приходитимемо щоранку десь о цій годині.
У вас буде мій номер.
Я буду радий відповісти на всі ваші запитання. Приїду, якщо треба.
Це нам ви подзвоните, коли він помре.
Ми можемо задокументувати смерть, якщо до цього
він не опиниться в лікарні.
Вибачте. Просто так дивно, що її так звуть.
Слухаю, а у мене перед очима моя донька.
Продовжуйте, прошу. Вибачте.
Отже, це дуже добре, що вашому батькові знеболювальне допомагає.
У нього остання стадія раку, а коли нам боляче,
наше тіло намагається боротися, хоча це ще більше посилює біль.
Через те що немає такого болю, процеси природно можуть прискоритися.
У цьому й різниця між хоспісом і лікарнею,
де прагнуть подовжити життя.
Наша мета: максимально знеболити. Завжди.
Але є ще дещо.
Не лише від нашого тіла залежить, скільки нам залишилось.
Наука мовчить,
але за 12 років роботи в хоспісі
я зрозумів, що розум
не менш важливий за тіло.
І ви можете дуже допомогти,
якщо страх триматиме його тут.
Ви можете допомогти, якщо розкажете, переконаєте його,
що все гаразд.
Розум не зцілить, не зупинить хворобу,
не на цій стадії. Але якщо він знатиме, що з ним усе буде добре,
що з вами всіма все добре,
це може багато значити.
Вибачте. Енджеле, правильно?
Гарне ім'я, враховуючи вашу роботу.
Я хотіла спитати.
Батько мав підписати форму про відмову від реанімації.
Але цього чомусь не сталося, коли він ще ходив до лікарів.
Для нього це важливо.
Можете сказати, скільки часу залишилось.
Математика не проста, розумію.
Без конкретики.
Це може статися будь-коли, може за кілька днів, може пізніше.
Вигляд поганий має.
Я бачила його місяць тому,
а таке враження, що минули роки.
Я залишуся тут. Принаймні поки що.
Ми по черзі будемо наглядати за ним.
Будемо разом, коли це станеться.
Я упевнена, варто мені поїхати,
це одразу станеться.
Ти це чуєш?
Крістіна зараз із ним, співає йому.
Не знаю. Маю надію, не «Grateful Dead».
Це його вбило б. Він ненавидів їхні пісні, як і я.
У неї все гаразд. Має вигляд, як завжди.
Сподіваюся, не довго співатиме. Я того не витримаю.
Вона...
Вона, як завжди. Я просила,
щоб він підписав відмову від реанімації.
Зараз це зробити набагато складніше.
Я сподівалась, що хлопець із хоспісу допоможе,
але доведеться викликати терапевта, якось визначити час,
коли він не спатиме й домовитись.
Кудись пішла.
Засмутилася, бо прошу курити надворі.
Вона ніби чекає, коли квартира звільниться.
Побачимо, що вона тут робитиме потім.
Я за це не відповідаю.
Рейчел, що ти робиш? Ти ж знаєш, тут не можна.
Вікторе!
Навіщо ти таке робиш? Усе зіпсував.
Тобі не слід було тут курити.
Ось у чому річ.
Це тепер легально.
Ти що востаннє курив у 90-ті?
Я тебе прошу.
Я курю щовечора,
але коли повертаюся додому у свою квартиру.
Ти знаєш тутешні правила.
Тут люди бісяться, коли хтось сигарети палить.
Просять викликати поліцію. Здуріти можна.
Чому ти надвір вийшла?
Я б прийшов до тебе зі скаргою,
а ти б могла мене послати.
Гаразд.
Остання.
То все моя сестра-стерво.
Каже, що дим убиває нашого батька.
Як там Вінні?
Він помирає, але не через мій дим від травки.
Вона просто стревозна...
Завжди щось таке буває.
Вона вигнала мене сюди, а ти на мене кричиш.
Це не зневага. Я тебе люблю,
але ти маєш на неї гиркати, не на мене.
Я...
Я просто намагаюся триматися.
Гей. Не хочеш до нас приєднатися?
Посиділи б із ним,
поки чекаємо на медсестру.
Можемо заспівати.
Або ви можете побути вдвох. Це теж добре.
Він спить, але має дуже спокійний вигляд.
Упевнена?
Гаразд. Може, ще передумаєш.
Я не хочу, щоб ти почувалася так, наче ми захопили твій простір.
Крістіно?
Крістіно!
Що?
Ось що тут.
Не один пакет яблук, а цілих три.
І знаєш, що цікаво? Усі переспілі.
Вони вже м'які. Серйозно, можеш сама подивитися.
Три пакети яблук,
трохи приправ бозна відколи й то все.
Скільки їй років?
Я можу збігати щось купити.
Я піду, але не в цьому річ.
Дем'єн у свої дев'ять може краще дбати про себе.
Коли тато вже не може, це все що в неї є.
Лише кілька тижнів.
Як вона потім житиме?
Одне тобі скажу, то будемо не ми.
Ти на іншому кінці країни, в тебе сім'я.
А в мене своїх проблем вистачає. Більш ніж вистачає.
Вона в повній сраці, але це не мої проблеми.
Вона пішла в магазин.
Так, вона теж тут.
Ми по черзі сидимо із ним. Зараз у нього медсестра.
Вона приходить на чотири години щодня.
Усе гаразд.
Я не знаю, наскільки це.
Ніхто не знає. Не хочу загадувати,
але, гадаю, я скоро буду вдома.
Усе гаразд.
Усе гаразд. Дякую.
Просто хотіла почути, як ви там. Вам там весело?
...подивимось, чи повернуться вони до Кадіма Джека.
«ПЕЛІКАНС» ПРОТИ «СЕВЕНТІ СІКСЕРС»
«ДЖЕТС»
Ось і Джек.
Зависає у повітрі
та отримує фол при нападі.
Особистий фол Джека.
То був гарний до нього прорив, Еріку.
Але дивись усередину, або за лівою рукою.
Він звільняє...
Я скучила. Дуже сильно за вами скучила.
Я не можу дочекатися, коли вже до вас повернуся.
Тут більше нічого не нагадує дім.
Мені так пощастило. Не уявляєш. Повір...
...п'ятірка, яка розпочала гру.
Деккер розбирається із симптомами струсу мозку.
Це вона?
Так?
Так, будь ласка.
Янголятко.
Так. Це я. Це мама.
Привіт, моя солоденька красуне Мірабелло.
Ти скучила за мною?
Я чула, тобі з татком там дуже весело.
Ні. Я плачу, бо дуже щаслива, що чую твій голос.
Мама не засмучена, вона...
Вона щаслива, бо любить тебе
й дуже хоче скоріше тебе побачити.
Мірабелло, знаєш що?
Я познайомилася із жінкою. Вона допомагає людям.
Вона, як лікар.
Ну, вона — лікар.
Угадай, як її звати.
Як він?
Досі спить. Медсестра ще буде тут пів години.
Елесван? Ележан? Еліжан. Вона приємна.
- Ми її годуємо? - Треба спитати.
Мабуть. Ймовірно, додому хоче. Хтозна, скільки їй добиратися.
Так, треба запропонувати.
Її добре ставлення буде доречним.
А вона?
Не хочу втручатися в її життя.
Я покличу її вечеряти.
Я приготувала їй поїсти. Так і передай.
Якщо хоче, нехай іде.
Запроси медсестру та їй скажи.
Усе зелене. Не знаю чому. Зелене вона не їсть.
Ми без жартів думали підфарбовувати їй їжу.
Вона б не зрозуміла, якщо огірок був би фіолетовий.
Потім, мабуть, заплуталась би.
Можеш не сумніватися. І не тільки в цьому.
Вони багато в чому плутаються.
Краще трохи стало?
З Трейсі?
Що ти розумієш під «краще»?
Розмовляє з нами? Так.
Чи вона здебільшого підлітка-шмаркачка,
яка ставиться особливо до мене, як до ворога,
який тільки й робить, що заважає їй?
Так.
Я не...
Не будемо про це, гаразд?
Як тобі смакує їжа?
- Про що ти? - Подобається те, що я приготувала?
Так. Мені смакує твоя їжа.
Дякую, що приготувала.
Твої страви смачні.
У мене парлай. Остання гра.
Тому я дивлюся в телефон. Я працюю.
Дивишся гру, у якій зробила ставку?
Так. Поставила на 413. Тож 10 баксів, щоб отримати 270.
Твій перегляд впливає на результат?
Дякую за вечерю.
Навіть посуд не миє.
Я крутилась.
Кумедно.
Твоя футболка.
Так. Знайшла в нашій кімнаті в одній із коробок.
Хочу перебрати їх усі. Щось заберу,
а решту викину, але...
Так. Я зраділа, коли знайшла її.
Ти досі їх любиш. Але ж на концерти не ходиш?
Навіть кілька годин їхатиму, якщо треба.
Джон Маєр?
Авжеж.
Так. Сім'я є сім'я. Чому не спиш? Ти ж сиділа із ним до четвертої.
Не можу спати, коли їм у школу.
Написала їм. Джей гірше за дітей.
Але він відвозить їх, уже щось.
Трейсі не встигає поснідати.
Я трохи поспала. Потім ще посплю.
Вона ж не чергує. Ти знаєш?
Хто?
Так.
Точно не знаю.
Я, мабуть, краще піду до нього.
- Лише води вип'ю. - Тобі це не дивно?
Коли ми приїжджаємо, вона ні за що не відповідає.
Кава ще гаряча.
Дякую.
Я пишу некролог. Буде добре, якщо ти почитаєш.
Так, я розумію.
Потрібно, щоб хтось приїхав і засвідчив його підпис.
Для нього це дуже важливо.
Я розумію. Але так вже склалося. Він надто хворий, щоб кудись їхати.
Він може померти будь-якої миті. Потрібне рішення.
Так, будь ласка. Я чекатиму.
- Це Енджел із Мірабеллою. - Я відчиню.
- Усе гаразд? - Так.
Так. Добре. Зараз подивимось.
Я зрозумів, що коли слухати це, стає краще.
Привіт.
Доброго ранку.
Рейчел?
Може, вдягнешся і послухаєш? Енджел ділився з нами своїми думками.
Звісно.
Вип'єте кави?
Отже.
Я казав вашим сестрам, що мені здається, що відучора
з Вінсентом відбулися певні зміни.
Не думайте, я не знаю, коли він помре.
Я не кажу, що не можу помилятися.
Я бачив людей у такому стані, як ваш батько,
які протрималися набагато довше, ніж я думав.
Я лише кажу, що вам варто бути готовими.
Ви можете не зовсім його розуміти.
Вам вдавалося поговорити останнім часом?
Так. Трохи розмовляли.
Буває таке, що він відказує кілька слів.
Він плутає мене з кимось,
просить про щось нелогічне.
Він досі думає, що працює і мусить щось зробити вчасно.
Робота — це важливо.
Навіть коли вона не подобається
і не можеш дочекатися, коли вийдеш на пенсію.
Це може бути тією гарною обізнаністю, яка зараз потрібна.
Сподіваюся, ви всі, за бажанням,
знайдете можливість сказати все, що маєте сказати.
Якщо хочете.
Зараз буде доречно.
- Ця відмова від реанімації. - Так.
Важко когось знайти, а після ваших слів, здається майже нереальним.
Так. Я розумію, це дуже важливо для вас.
Для нього.
Я знаю, що може бути, якщо не зробити.
Матері моєї подруги лікарі зламали майже всі ребра.
Повертали її, коли вона спокійно помирала.
Бідолашна пролежала овочем ще три тижні.
Поламана й у синцях.
І батько цього не хоче. Йому мають дати померти, коли прийде час.
- Ви ж розумієте? - Розумію.
Іноді...
Іноді швидку викликають не одразу,
коли думають, що близька людина померла.
Іноді люди не зовсім упевнені,
і тоді можуть викликати її не одразу.
Так.
Але що буде, якщо йому раптом треба буде в лікарню?
Я палкий прихильник відмови від реанімації.
Але не можу їх підписувати.
- Що? - Ось що.
Не хочеш до нього заходити.
Я сиділа до 4:00, а Крістіна після мене.
Допомагати треба. Усі переживають смерть по-своєму.
Я не кажу, що робити. Це між вами.
Це твоє розуміння життя.
Я прошу тебе не поводитись як підлітка
й не курити у ванній.
Сморід стоїть на всю квартиру.
Я не прошу тебе робити це заради нього.
Я прошу від себе.
Я прошу поважати мене,
і поки він живий, і я тут, курити надворі.
Потім ця квартира буде твоєю.
Зможеш робити що тобі заманеться.
Гнилі яблука в холодильнику.
Цілодобове куріння. Твоє діло.
Але зараз, коли йдеш курити надвір,
думай: «Я поважаю Кеті».
І я знатиму, що ти мене поважаєш. Добре?
Авжеж.
Нічого не кажи. Я не в тому настрої.
- Рейчел... - Слухай, я тебе люблю, але відчепися.
Клич кого хочеш, роби що хочеш.
Мені начхати. Курити травку не заборонено.
Правильно.
Вали звідси з усім цим.
Як справи? Усе гаразд?
Справляємось.
Так. Розумію.
Ще як розумію.
Присісти не пропоную, у вас малеча.
Усе гаразд.
Вони скоро самі вже тут сидітимуть. Не хвилюйтеся.
Самі вже травку куритимуть.
- Наче я не знаю. - Так.
Наче я не знаю.
Довбані діти.
Вийшла трохи подихати свіжим повітрям.
Про зовнішній світ легко забути.
Корисно вийти й перевести дух.
Я дуже давно тут не сиділа, ймовірно роки.
Приємні відчуття. Я про це забула.
Я чітко пам'ятаю, що виходила сюди посидіти.
Мені це було потрібно.
Дивно, ми забуваємо про те, що приносить нам користь.
Наприклад, відволіктися на хвилинку.
Як ти?
Я знаю, тобі нелегко,
від того що ми із Кеті ось так вдерлися до тебе.
Квартира не моя.
Ні. Твоя. Вона твоя і батькова.
І скоро вона стане твоєю.
Я хочу перебрати свої речі.
Щось піде на смітник, щось заберу.
Вибач, що так довго лишала їх.
Я не кину це на тебе.
Мені байдуже.
Це не моя кімната, тож не моє діло.
Мені не байдуже. Не бачу сенсу лишати їх тут.
У мене багато місця.
Забагато місця.
Гадаю, вистачить для ще однієї дитини, коли прийде час.
Але Мірабелла некерована, розумієш?
Важко уявити собі двох, але кажуть, що стає легше.
Так принаймні кажуть.
Я знаю, що Девід готовий.
А ти?
Що я?
Я про дітей.
Хочеш дітей?
Вибач, ти ненормальна. Без образ. Трохи схиблена.
Я?
У якому сенсі «ненормальна»?
Як? У чому?
Може, то через гриби, які ти приймала.
Довбаний «Grateful Dead». Лайно якесь.
Так.
Правильно.
Знаєш...
Знаєш, усе насправді не так.
Про когось то, може, й так,
але для мене ніколи не було.
Я то несерйозно. Я під кайфом. Бачиш? Не зважай.
Я не думаю про те, щоб мати дітей.
Усе гаразд. Я багато такого чула в минулому.
Люди уявляють мене голою в багнюці.
Я в них асоціююся з Вудстоком. А на фестивалях
збираються люди, які дбають одне про одного.
Ось і все.
Усіх там
пов'язує любов до музики.
Люди знайомляться, спілкуються, їм не байдуже.
Такі фестивалі для людей, які не отримують цього
й прагнуть знайти це деінде.
Так. Не всім таке підходить.
Мабуть, я трохи пройдуся.
Куплю поїсти.
Може, хочеш чогось конкретного?
Нічого. Дякую.
Гаразд. Тоді я пішла.
Добре.
Побачимось.
В офісі д-ра Роберта Сандерса сказали,
що ви можете виїжджати додому.
Мій батько дуже хворий.
Він помирає.
Дякую. Так.
Він хоче відмовитися від реанімації,
але не може нікуди поїхати.
Так, він притомний.
Тобто не завжди. Він удома. Паліативний догляд.
- Як гадаєте, лікар зміг би... - Кеті?
Він якось дивно став дихати. Щось відбувається.
Тату?
- Рейчел, вийди. - Якщо ти мене чуєш...
- Щось не так із його диханням. - Тату?
Я не відчуваю... Немає... Він не реагує.
Гаразд, треба дзвонити 911.
- Ні. - Треба.
- Ні. Треба дзвонити Енджелу. - Гаразд.
- Усе гаразд. - Він у порядку.
Усе гаразд.
Хай йому грець.
Так. Здуріти можна.
Я вже думала...
- Так. - Не знаю.
Я знаю, що він сильний. Поки не буде готовий, не піде.
- Святкуватимеш? - І не сумнівайся.
Не знала, що питиму це вино за життя.
Але так. Я наллю тобі трохи.
Зовсім трохи. Енджел має скоро приїхати.
Не треба, щоб він бачив це все.
- Матимемо поганий вигляд. - Енджел.
Скоріше Янгол смерті.
Випий.
За батька.
Ти зрозуміла про що він тоді казав? Енджел.
Нікому не дзвонити, поки батько не помре.
Дзвонити, коли він уже не дихатиме.
Піду перевірю, чи все там у нього в порядку.
Прийде Янгол смерті й потягне його за собою.
Іди.
Просто всередині закочує його правою рукою.
І цю гру, цю...
- Грає на... - Не роби цього. Припини.
Я на обидві поставила.
Немає значення. Дивися одну. Набридло вже перестрибувати.
Дивися ту, що більш важлива.
Я вже не розумію жодної з них.
Туди-сюди. Туди-сюди.
Згодна?
- Гарна робота Найджела Хейза. - Дякую.
Як ти це робиш? Усім своїм тілом.
Гассер уже там.
Треба виходити, щоб покурити.
...піде іншим шляхом.
Попросили.
Ми гру дивимось.
Вибач, воно того не варте.
Не проблема. Це моя робота.
Добре, що я був неподалік, коли ви подзвонили.
За 30 хвилин я вже їхав би у Квінз.
Ми, звісно, раді, що він досі з нами,
але цей звук, коли йому стало важко дихати...
Я хвилююсь, ми хвилюємось, що йому боляче.
Так. І Мірабелла зараз цим займеться.
Крапельниця починає переноситься гірше разом із болем.
Звісно, я пропоную збільшити дозу морфіну.
Ми маємо визначити цю тонку грань.
Достатньо, щоб допомогти й не вбити.
Мірабелла про все нам розкаже.
Ви пам'ятаєте, про що я вам казала, так?
Ми б подзвонили 911,
якби він не припинив так дихати.
Йому боляче, а ми не знаємо, що робити.
Я знаю. Повірте, ніхто не хоче опинитися
десь посередині.
Ми всі бажаємо йому спокійного переходу.
Мірабелла допоможе.
Вона скаже, скільки ще можна ввести.
А якщо це повториться?
Ми дамо більше, ніж вона рекомендує.
Навмисне не можна. У цьому місті, як і майже по всій країні,
це прирівнюється до вбивства,
навіть якщо цього просить пацієнт.
Єдиний спосіб зробити це — помилитися,
але ненавмисне.
Може, неправильно виміряти кількість.
Іноді якщо трохи більше, то вже смертельно.
Що тут сказати, люди помиляються, нещасні випадки стаються.
Мені шкода, що йому було боляче.
Я розумію, як воно вам було таке бачити.
Але він тут із вами, а не в лікарні.
І сподівається, що надалі все буде максимально легше.
Енджел Смерті.
Ну і хто тут мав рацію?
Він хотів допомогти. Ти його спитала.
Знаю, він такий. Повір мені, я вдячна.
Але я не збираюся перевищувати дозу, як пропонує Енджел.
Не хочу, щоб він страждав.
Приготуймо вечерю, поки медсестра тут.
Гаразд. Ти не хочеш туди іти. Нічого.
Налити тобі? На два бокали ще є.
- Там ще є пляшка... - Усе гаразд.
Рейчел?
Так. Якісь проблеми?
Проблеми? Ти мені скажи.
Не починай, добре? Ми курили надворі, як ти просила.
У мене ми нікому не заважаємо.
Тобі не здається це дивним? Бо це дивно, хіба ні?
Привести випадкову людину в такий час?
Він може померти в будь-яку хвилину.
Він мій знайомий.
Ми з Бенджі вже деякий час спілкуємось.
Ти його не знаєш, але він не незнайомець.
Він подобається татові.
Гаразд.
Гадаю, тобі не варто так на неї тиснути.
Вона не знає, що таке тиск.
Це було страшно. Я була впевнена, що він помирає.
Таке дихання було, його обличчя...
Боже, хоча б забути цю картинку.
Так, дали йому більше. Зараз спить.
Не знаю, чи буде ще можливість.
Зі мною все гаразд. Додому повернуся швидше.
Усе гаразд.
Кеті почала пити кілька годин тому. І вони з Рейчел, просто...
Так чи інакше, усе гаразд.
Усе гаразд.
Що за історія! Квотербек третьої лінії
захищає Національний чемпіонат.
Що?
Ти засинаєш, мені потім ще із тобою возитися.
- У мене без цього клопоту вистачає. - Та я не сплю.
- Не прирівнюй мене до тих сучок. - Вони мої сестри.
Я можу на них так казати, ти — ні.
Так, звісно.
Ці твої сестри кажуть тобі курити надворі. Це твій дім.
- Не драматизуй. - Гаразд.
Говори тихіше.
Ти ж розумієш, що це якась дурня, правда?
Тобі необов'язково їх слухатись.
Це ти весь цей час дбала про батька.
І тут раптом це місце стало їхнім?
- Та пішли вони. - Припини.
Тихіше, будь ласка. Ти кричиш.
Я лише кажу...
Твоя сестра де живе?
У Брукліні?
І часто вона приїжджає?
Раз на місяць, у кращому разі.
То якщо пощастить.
Це якась маячня.
І знаєш, вона має про це почути.
А та інша? Вона взагалі, наче, з іншої планети.
- Гаразд. - Мені все ясно.
Усе ясно.
Єдине, що очевидно, —
це те, що дехто тут не здатен тверезо мислити.
А ти не така.
Це все не про тебе.
Вони можуть поводитись так, наче зрозуміли,
але не розуміти.
Ясно?
Розумієш?
Зрозуміла.
«Після Берегової охорони
Вінсент вивчав бізнес у вечірній школі.
Там він закохався в тиху дівчинку із зеленими очима.
У 1978 році вона стала Маргарет Дайсон
і в них народилися дві доньки.
Маргарет померла від раку грудей у 1994.
Вона довго із ним боролася. Вінсент завжди був поруч.
Через три роки...
Вінсент одружився з Сарою Бродскою
і виховував її дочку, як власну.
Сара теж померла раніше за Вінсента після боротьби з...»
Їжі на всіх вистачить.
Якщо хочете, можемо поїсти разом.
Добре, дякую.
Що ж, рада знайомству.
Ми вже зустрічалися.
І навіть не так давно.
Кілька місяців тому.
- Не пам'ятаєш? - Не пригадую.
Не пам'ятаю.
То, мабуть, було, коли ти востаннє була тут.
Досить давно, еге ж?
Я був тут, у цій самій кімнаті.
Ми із Вінні дивилися гру.
«Бакс» проти «Буллз».
Ми часто разом дивилися ігри.
- Як мило. - Так і було.
Я почувався тут як удома завдяки йому.
І завжди чекав на наші зустрічі.
Іноді ми навіть не розмовляли. Сиділи собі й дивилися.
Просто дивилися.
А іноді розмовляли. Про якусь фігню.
Про життя,
про всяке таке.
Старі люди.
Вони такі. Не всі звісно.
Я зазвичай з ними можу порозумітися.
Вони іноді дуже мудрі.
Вони або такі, або не такі.
Цим мені Вінсент і подобався.
Він коли мене бачив,
розумів те, про що я не збирався говорити,
бо й не треба було, я теж такий.
Схоже, ви добре ладнали.
Приємно це чути.
Я веду до того, що я теж знаю людей.
Їм навіть не треба нічого казати.
Я одразу все розумію.
Частіше за все.
Це легко, коли людина дивиться на мене, а насправді...
дивиться крізь мене.
Не певна, що розумію.
Якщо не хочеш їсти із нами, я просто кажу, що тут їжі вистачить.
Можеш дві тарілки взяти.
Бачиш?
Я розумію, що ти робиш.
Може, це очевидно,
але я все бачу, ти ще не встигла сказати,
коли проходжу повз.
Гадаю, ти неправильно все розумієш.
Я все правильно розумію.
І непорозуміння тут немає.
Я все розумію.
Навіть пропозиція їжі — то про власність.
Не думали?
Я сидів за цим столом частіше, ніж ви двоє за ці роки.
Він наш батько.
Так, а хто тут, по-вашому, був?
Вона не може постояти за себе.
Рейчел може дати собі раду,
мені це в ній дуже подобається, але вона не може за себе постояти.
Надто, коли йдеться про вас. Ким ви...
Ми зрозуміли. Дякую. Усе почули.
Ні. Якби ви розуміли,
ви б не поводилися так, наче були тут увесь цей час.
Хто водив вашого старого в туалет?
Хто...
Хто розкладав пігулки
по днях у тій дурній таблетниці?
Так моя мама робила,
коли доглядала за своїм батьком.
Я покличу її. Ми вже втомилися від твого обличчя.
Я звідси відчуваю, що ти пив.
Вона його годувала.
Хто різав для нього яблука,
коли він більше нічого не хотів?
Нічого ви не розумієте.
Рейчел, забери свого п'яного хлопця,
чи хто він там тобі.
Я не хочу його тут бачити.
Ходімо, Бенджі. Підемо звідси.
Я хочу попрощатися з Вінсентом. Можна?
Так, звісно.
Зайдеш зі мною?
Я тут зачекаю.
Боже.
Дякую. Дуже вам дякую.
Ви нам дуже допомагаєте, тим, що приходите щодня.
Ми можемо хоча б щось зробити,
хоч трохи перепочити.
Іноді, коли все до купи, важко витримати.
Вибачте за цей інцидент.
Ви бачили все це напруження, яке з'явилося.
Без проблем.
Завтра о п'ятій?
Так, якщо нічого до цього не станеться.
Я попереджу.
Таке враження... Не знаю.
Подивимося завтра. Я не знаю, скільки ще.
Йому недобре.
Вибачте, я знаю, що ви маєте йти.
Я вам дуже вдячна.
Побачимося завтра. Я впевнена.
...у своїх черевиках
І я знаю, не питаючи Їй подобався блюз
На ній були червоні бегонії
Заплетені в кучері
Я одразу зрозумів Вона була не така як інші
Рейчел?
- Можу я дещо сказати? - Не цікаво.
- Я не казала... - Мені не цікаво.
- Я хочу сказати... - Гаразд. Послухай мене.
Ми не мусимо нічого казати. Немає про що говорити.
Роби те, що ти там мусиш. Потім — усе.
У нас не буде нічого спільного. Можемо не перетинатися.
Це непрактично й неправильно.
Йдеться не про тебе.
Йдеться про нашого батька.
-«Нашого батька». Цікаво. - Чому?
Ти говориш про нього «наш батько», коли чогось від мене хочеш.
Зазвичай то «мій батько».
- Не сміши мене. - Що тут таке?
Я намагаюся перепросити в неї, але як бачиш...
Йди ти зі своїми вибаченнями.
Чудово. Грюкаєш дверима, коли він поруч помирає?
Ах ти ж клята стерва!
Що ти в біса робиш?
- Чекай! Ні! - Що ти робиш?
Ні!
Ні, ти не уявляєш! Я тебе знищу!
- Ти знищиш мене? - Так!
Ти клятий панк, ось ти хто! П'явка без гроша в кишені...
Так, Крістіно, виведи цю суку звідси!
- Ну ж бо! - Припиніть!
Припиніть!
Ненавиджу вас обох! Обидві кончені!
Як ті довбануті діти!
Крістіно, ти куди?
Гей.
Я залишила його, щоб спакувати речі.
- Чому ти зібралася? - Мені варто поїхати додому.
- Уже пізно. - Буде краще, якщо я поїду.
Якщо щось зміниться, подзвониш, я приїду.
Ти знаєш, що зміниться.
Крістіно, я не знаю, чого ти від мене хочеш.
Ми втрьох не можемо порозумітися.
Я цього навіть не уявляла.
Вона живе тут, а ти далеко.
Логічно, що маю поїхати я.
Він помирає, а тебе тут не буде. Ти ніколи мені цього не пробачиш.
Я не хочу, щоб ти їхала.
Я хочу, щоб ми втрьох щось придумали,
щоб зробили все можливе, щоб порозумітися хоча б на поки що.
Я думала, у нас із тобою все добре.
Це було несподівано.
Кеті, я була зла.
Я розлютилася.
Послухай, що я скажу.
Я перелякалася.
Присядьмо.
Утрьох.
Можемо не зачиняти двері.
Ми все почуємо, якщо щось станеться.
Не знаю.
Він помре поки ми розмовляємо.
Я так не думаю.
Особливо, коли почує, що ми розмовляємо.
Не думаю, що вона вийде.
- Привіт. - Привіт.
Кеті писала некролог тата.
Ясно.
Вона сьогодні мені його читала.
Я слухала й подумала,
що в кожної з нас зовсім інша історія.
Ким він є, ким був для кожної із нас.
Він виховував нас усіх, але в різні часи.
У нас було різне життя, навіть якщо дім був той самий.
Ви поїхали, я ще підліткою не була,
тому логічно, що ми різні.
Я перепрошую за те, що наговорила.
Я не відчуваю до вас ненависті.
Я не вважаю, що ви засранки.
Я була розлючена
й налякана.
Я боялася, що таке може статися.
Вибачте.
Пофіг.
Проблема не в цьому.
Усе нормально.
Не треба було перепрошувати, але вибачення прийняті.
Так. Усе гаразд, Крістіно. Звісно вибачення прийняті.
Вибач, що опинилася між двома вогнями.
Ну...
Я теж хотіла перепросити, але все пішло шкереберть.
Перепросити за що?
За те що критикувала тебе за яблука в холодильнику.
Я не знала, що вони для тата. Вибач.
А це щось міняє?
Яблука розкажуть тобі про все, що ти хочеш знати?
Так склалося. Я неправильно це зрозуміла.
Щось іще?
Авжеж.
Я одразу зрозуміла, що я в тебе в гостях.
Маячня. Це і твій дім. Я це знаю, ти це знаєш...
Ти тут живеш. У договорі твоє ім'я.
Ти вже вдруге згадуєш договір. Що ти хочеш сказати?
Ти теж про нього згадувала. Надворі.
Що відбувається?
Лише факт: коли він помре, це місце буде твоїм.
Думаєш, цього я хочу?
Вибач. Не будемо...
Не будемо підвищувати голос. Треба прислухатися до його кімнати.
Добре? Не думаю, що хтось із нас має на увазі щось,
що не є очевидним.
Очевидним?
Годі, Рейчел. Авжеж, ти дбаєш про нього.
Але тут шикарні умови оренди.
Будемо чесними.
Такої оренди ні в кого немає.
Такої не існує.
Це добре.
- Я рада, що ти її матимеш. - Тоді не треба.
Я її не хочу.
Що тепер?
Не дурій. Нащо тобі їхати?
Бо тоді все це лайно між нами закінчиться.
Це якась маячня.
Крістіно, у чому тут річ?
- Не знаю. - Не корч із себе дуру.
Пішла ти.
- Легко. - Гей, припиніть.
Усе гаразд.
Гадаю...
Рейчел цікавиться,
що нас пов'язує після його смерті?
Не нас.
З вами все ясно, еге ж?
І я розумію, Крістіно.
Ти живеш за тисячі кілометрів звідси. У тебе дитина.
Мабуть, ще купу настругаєш.
Живеш своїм життя. Це місто не для тебе.
- Тебе хвилюють ваші стосунки із Кеті? - О, ні.
Ні. Ти хоча б удаєш, що в нас є щось спільне.
Бачиш? Це я і хочу сказати.
У кожного з нас своя історія, але ми не знаємо історії одна одної.
Ми думаємо, що знаємо.
Але, можливо, це лише...
Може, я і настругаю ще дітей. Огидне формулювання, до речі.
- Це правда. - Вони не стругаються. Там усе інакше.
Байдуже, я так це бачу.
Перш ніж я зважуся збільшити сім'ю,
якщо вирішу...
я сподіваюся дещо зробити.
Що саме?
Що такого тобі може знадобитися?
У тебе ідеальне життя.
Я це знаю, всі це знають. Ти всім про це розказала.
Ти так думаєш?
Це так ти все розумієш, коли я розказую про Мірабеллу
й про своє життя?
Кеті?
Ти теж усе так бачиш?
Здуріти.
Здуріти можна.
Це зовсім не те що я мала на увазі. Я зовсім не те...
Слухай, вибач. Я...
Я не хотіла тебе образити своїми словами.
Я думала, що це очевидно.
Я ніколи не чула, щоб ти на щось скаржилася.
Ну хіба що на те, що Мірабелла не їсть зелені овочі.
Слухай, це я така.
Просто забудь, що я сказала.
Що ти хотіла зробити, перш ніж народжувати ще дітей?
Насамперед я сподівалася налагодити стосунки із тобою.
Це мило, Крістіно.
Це мило.
Я думала, ми добре спілкуємось.
- Не по-справжньому. - Як уже є.
Слухай...
забудьмо про це.
Ми різні люди.
У вас у двох принаймні одна кров,
у вас одна матір.
- І батько. - Так.
Я це знаю.
Ясно? Але він і мій батько теж. Це я хочу сказати.
Він мій батько не менше, ніж ваш.
- Але в тебе є інший батько. - Якого я ніколи не знала.
Який помер, коли мені було чотири роки.
Але він був твоїм батьком, коли Вінсент був нашим.
Ось воно.
Ось у чому річ.
У мене не було батька...
до нього.
Ясно?
Що саме тобі не зрозуміло?
Він був мені татком.
Тож це мій батько там,
в цій квартирі
помирає.
Розумієш?
Це мій тато.
Це мій тато, ясно?
Я знаю. Я не кажу, що не твій. Я просто...
Те що я не скаржуся не означає, що в мене немає проблем.
Я жила тут заради нього,
не через квартиру.
Господи.
Мені вдалося знайти лікаря, який приїде підписати форму.
Це добре.
- Вибач, ти розтягуєшся. - Нічого. Я вже закінчую.
- Вип'єш кави? - Так.
Головне, щоб тато був притомний, коли лікар буде тут.
З цим можуть бути складнощі.
Учора він зі мною мовчав.
Щось бурмотів, але я нічого не розібрала.
У мене так само. Як гадаєш, можна дати йому кави?
Мабуть, ні.
Ще б раз при здоровому глузді був.
Він його не втратив.
Кава смачна. Дякую.
Вибач за вчорашнє. Усе вийшло з-під контролю.
І ти вибач.
Я дещо усвідомила вчора після нашої розмови.
Це безглуздо.
Я мала б усвідомити це багато років тому, але не сталося.
Її мати померла й наша теж.
Це теж нас об'єднує, окрім батька.
Ми ніколи про це не говорили.
Ти була дитиною.
Так. Ми всі були.
Ймовірно, надто молоді, щоб про таке говорити.
Лікар приїхав.
Можеш... поки я...?
Вип'єте кави? Щойно зварила.
Можу запропонувати ще воду, сік.
Він у нас тут.
Медсестра приходить після третьої. Будемо будити.
Тату? Як ти почуваєшся?
Я Крістіна. Це наш батько.
Потягнемо за важіль, тоді...
Натисніть на кнопку, підняти його трохи.
Він відпочивав. Сказав кілька слів.
- Ось так. - Краще, тато?
- Супер. Гаразд. - Так.
Гадаю, ми просто...
Якби ви його бачили.
Ще кілька місяців тому, він був на ногах.
Не було чого хвилюватися.
Його цікавив лише пульс.
Десять хвилин, зайшов і вийшов, $550.
Мабуть, гарно живе. Але, так, закрили це питання.
Скажи їй, що потрібно. Це не обговорюється.
То немає різниці погана я людина чи ні.
Я зла мати.
Тут і так непросто.
Я тут така. Не розумію.
Не розумію, як я стала для всіх такою. Це несправедливо.
Я не така. Ніхто не дає мені можливості бути іншою.
Нічого. Забудь.
Гаразд.
Нехай Трейсі робить що хоче. Я нічого не вдію.
Пізніше поговоримо.
Ти мій гарнюня. Маленьке хлопча.
Чи ти великий?
Слину пускаєш, як великий малий.
Боже.
Гарний собака, скажи.
Хіба цей собака... Їсть, як той кінь.
Привіт.
Так. Усе правильно. Ви зрозуміли.
Ви б раніше відчинялися. Десята ранку, то якась фігня.
Тому цей район і стає гівняним.
Треба відкривати свою цілодобову крамницю бонгів.
Забирайте своє лайно й забирайтеся звідси.
Так. Довбана торгівля гуртом.
Гаразд.
Нічого я не відкриватиму, не хвилюйтеся про це.
Доброго ранку.
Привіт.
Як справи?
Не скаржуся.
Це добре.
Я щойно від вашого батька.
Бачу, вам вдалося підписати відмову.
Так. Лікар приходив уранці.
І він зміг його підписати? Тобто він розумів, що відбувається?
Так.
Я здивований. Тобто це добре.
Я збирався розказати вашим сестрам...
Про таке важко чути,
але я дуже здивуюся, якщо ваш батько знову опритомніє.
На щастя, схоже, він не страждає.
Щодо того, що буде потім,
ми із Мірабеллою приїдемо максимально швидко
й зробимо все, що зможемо.
Але з деякими питаннями ми не зможемо вам допомогти.
Коли зрозумієте, що він помер, спробуйте записати час.
Секунди записувати звісно необов'язково. Ми все розуміємо.
Хвилин буде цілком достатньо.
Можете домовитись між собою, хто за що відповідає,
хто буде дзвонити, хто документувати.
Ви одна одній потрібні.
Добре, що вас троє.
Таке відчуття, що ви кажете, що це все.
Мовляв, ми вже тут.
І це кінець.
Хіба ми вчора про це не говорили?
Без образ. Але ми знаємо, що він помирає. Ми це розуміємо.
Ви кажете, не знаєте коли, а потім приходите й кажете,
що це сталося. І так щодня.
Не хочу говорити за них,
але мене це втомлює.
Це багато. Минуло багато часу, щоб попрощатися.
Так. Це точно було вчора.
- І сьогодні. - Так.
Вибачте, якщо я здався вам панікером. Я точно не мав цього на меті.
Просто все добігає кінця.
- Тому я і тут. - Ми знаємо.
І ви молодець. Повірте, ми вдячні.
То було пізно вночі.
Я нічого не могла.
Чувак приходить щодня й каже, що він помирає.
Воно й так погано, а він ще нагнітає.
Знаю.
«Доброго ранку. Ваш батько помирає.
Можна мені кави?
Що з вами таке?
Вибач. Не треба було мені нічого казати.
Ти маєш рацію. Йому треба було змінити тему.
Сказати, що він скоро буде жонглювати. Подивитися, чи ми слухаємо.
Жонглювати?
Щось випадкове. Що завгодно.
Чому жонглювати? Тато не вміє.
Він міг би показати фокус.
Так!
Добре. Ну...
Так.
«Найближчим часом ваш батько має зникнути на чверть».
Так. Мені подобається. У цьому є сенс.
Ти під кайфом. Але згодна.
Ти зайдеш до нього?
Якщо хочеш. Я не тисну, але якщо хочеш зайти із нами,
чи без нас, ти скажи.
Гаразд. Я пішла до нього.
Подзвоню, якщо щось станеться.
Якщо почне зникати.
Я не хочу, щоб після його смерті ми припинили спілкуватися.
Ти про яке спілкування?
А яким ти його бачиш?
Ні, візьми слухавку.
Трейсі!
...так відпрацьовано. Джиммі Ханта перехоплює Тім Беннетт.
Ось що відбувається.
Беннетт знову втрачає м'яча.
Байдуже, що в тебе обід.
...неймовірно фізичний кут, не має...
Трейсі?
Ось такі кутові мені подобаються.
Коли без проблем виходить і б'є...
Я не можу.
- Я дещо скажу. - Трейсі?
...гадаю на певному етапі цій грі потрібна...
Трейсі, послухай.
Зупинися і послухай мене.
Не роби цього.
Трейсі, я прошу тебе не робити...
Трейсі!
- Упевнена, що не хочеш? - Ні, я справді не голодна.
Написано, що треба так робити.
Так, усе гаразд.
Може, щось приготувати?
- Я тут постійно хочу їсти? - Справді?
Перепочинеш? Я можу посидіти.
Усе гаразд. Ти хочеш із ним побути?
Можемо разом посидіти. Усе гаразд. Я йому читаю.
Ні, нічого. У мене є справи.
Знаєш, куди пішла Рейчел?
Крістіно?
Гей.
- О, ти тут. - Так.
Зробила паузу. Що таке?
Нічого. Перепочинь. Усе нормально.
- Він помер? - Ні.
Ми б подзвонили, якби таке сталося.
Не знаю.
Просто дивно ти тут сидиш.
- Кеті їсти приготувала. - Так.
Тут якось дивно.
Я просто сіла трохи перепочити, перш ніж повернуся до батька.
Гаразд.
Так.
Треба перевірити результати. У мене 16 ставок.
Нічого не вистрілює, але...
як знати.
Усе добре?
Нормально.
Гаразд.
Ось. Бери.
Дякую.
Не хвилюйся.
Привіт, па.
Ми на «Кліпперсі» зробили +125,
на «Біллз» -200,
«Тайтенс» -145,
«Вікінгз» -900,
«Метс» -115
та «Іглз» -220.
Тож...
з 20 баксів 724 з копійками.
Здуріти можна, еге ж?
Так.
Рада вас бачити. Заходьте.
Як він? Як ваш батько?
Він досі з нами, тримається.
Хочете суп? Я приготувала.
Не хочете? Може кави?
Гаразд.
Скажіть, якщо передумаєте. Я багато приготувала.
Ідеш купатися? З Каченям? Кого ще береш?
Бульбашки?
Який гарний тато.
Бризни й за мене.
Гей.
Ви в процесі.
Ні, нічого. Нічого. Усе гаразд.
Просто хотіла привітатися. Скучила за домом.
Зробимо. Дякую.
Заспокойтеся.
Слідкуйте за тим, як ви сидите.
Пам'ятайте, що основа медитації —
це просто сидіти й розуміти, що ви сидите.
Усі інші аспекти...
Як справи, Рейчел?
Нормально.
Як там батько?
Тримається.
Ще живий.
Це добре.
Так.
Ти ж знаєш, що я повинен тобі сказати, еге ж?
Про куріння надворі.
Скажімо, я це зробив. Гаразд?
Так.
Дякую.
Скільки разів на день ти це робиш?
Лише коли можу.
Зазвичай часу немає, але це корисно.
Приєднаєшся?
Дякую.
Може, почну, коли діти підростуть і будуть жити окремо.
Мені важко це писати.
Тобі краще попросити Рейчел.
Справді?
Зайнята?
Я пишу некролог і сподівалася, ти зможеш мені допомогти.
Я нічого про це не знаю.
Я теж.
Вінсент пишався своєю роботою у Департаменті адмінпослуг.
За 32 роки він вийшов на пенсію керівником, якого любили колеги.
Вінсент запам'ятається своєю відданістю сім'ї та дітям,
привітністю, дотепністю
і непохитною любов'ю до "Джетс"».
Це все?
Поки так.
Я розумію, це все звучить дуже сухо.
Не знаю, як описати його життя кількома словами.
У тебе дуже непогано вийшло.
Не знаю, хто таке читає. Якщо ти знав людину, ти її знав.
Це як запис про те, що людина існувала.
Раптом хтось хоче дізнатися.
Закладаюся,
щоб ти не написала, ніхто то не читатиме.
Одружений на схиблених сучках,
виховав схиблених сучок.
Дякую.
Гаразд. Серйозно.
Вінсент...
любив «Джетс».
Я це писала.
Любить сміятися над дурницями.
Любить старі фільми,
слухати платівки.
Він...
Іноді він дзвонить на радіо
й обговорює з ними новини.
Він страшенно злиться, починає кричати,
а потім забуває про що.
Йому начхати на багато речей,
на які не варто чхати.
«Начхати на багато речей, на які не варто...
Це правда.
- Усе, що я сказала, правда. - Знаю.
Я написала не так цікаво.
Але зрештою це теж список.
Я намагалася.
Якось, після смерті Сари...
Кеті, ти тоді поїхала вже до коледжу,
тебе тоді в місті не було. А в тебе, Рейчел, у тебе був...
Ти часто тоді не ночувала вдома, і як часто бувало,
ми із татом були вдома самі.
Я сама зазвичай робила уроки,
а він ще був у жалобі.
Ми іноді разом після вечері дивилися фільм, або якесь шоу.
Я досі багато думаю про ті часи.
Було спокійно.
Якось ми дивилися телевізор і його щось дуже засмутило.
Я не знаю, що це було. Хіба що чиясь смерть.
І він хотів мені пояснити,
що смерть, якою нам її показують у фільмах,
немає нічого спільного з тим, що відбувається в житті.
Що в книжках, у фільмах,
усюди показують смерть неправильно.
Що те, як її обертають в образи й слова,
— це все неправильно.
Це була велика брехня. Як у тому, що ми дивилися...
О, я пригадаю.
«Єдиний спосіб підвести підсумок життя людини,
єдиний спосіб побачити все в перспективі,
що вона зробила, ким була, як любила, і...»
- Що сталося? - Нічого. Він спить.
Мені треба бігти.
Здуріти можна.
Я подумала, щось сталося.
Я теж.
Здуріти.
Ми всі були на грані зриву. Це погано.
Піду проведу її.
Що? Ні, зачекай.
Не лишай нас ось так. Ти розказувала...
що сказав батько про смерть.
Так.
Єдиний спосіб передати, як відчувається смерть, —
через відсутність.
Решта — то фантазії.
Гаразд.
Тож...
нічого не пиши.
Гадаю, тато говорив про те,
що ми дізнаємось, хто він був лише після його смерті.
Але, мені здається, я знаю людей, коли вони ще живі.
Так.
Щось типу того. Знаєш, хто вони зараз.
Я...
Це не моя справа, але...
Я чула, що ти сваришся із Трейсі, але знаєш,
зараз вона лише підлітка.
Ти це знаєш.
Гадаю, тато мав на увазі,
це все.
Усе разом. Розумієш?
Різні часи, якими різними ми можемо бути —
у цьому всьому.
Так.
З Трейсі це легко забувається.
Здається, що вона не зміниться.
Ні.
Вона буде розбещеною, коли подорослішає, але інакше розбещеною.
Я граю.
Так, я знаю.
Вибач, що я не приїжджала частіше, щоб допомогти тобі.
Знаю, було важко.
Усе гаразд.
Мені подобалось.
Але дякую.
І я сподіваюсь, ти тут залишишся.
Чому?
Бо хочу, щоб ця квартира залишилась у сім'ї.
Не хочете зайти до нього разом?
Ну ж бо, ходімо.
- Дивись, хто прийшов. - Усі твої дівчата.
Привіт.
Тату, привіт, це я.
Угору.
Що це, тату?
Не розумію. Хочеш, щоб я тебе пересунула?
Повтори, будь ласка.
Здається, тато хоче сісти.
Справді?
Тату?
- Картина! - Гаразд.
- Боже. - Слухайте.
- Це гарна ідея? - Повільно.
Добре. Прошу, обережно.
- Дивись за ногами. - За мною.
- Дививсь. - Ось так, па.
- Тримай прямо. - Гаразд.
- Добре? - Виходить.
Ось так. Добре.
Він хоче сісти в крісло.
А це розумно? А якщо треба буде швидко перемістити.
Куди?
- Гаразд. - Гаразд.
- Добре. - Гаразд.
- Ось. - Забери інший стілець.
- Так? - Забрала.
Штовхай. Тягни сюди монітор.
- Гаразд. - Чекай.
Ноги. Я підніму тобі ноги, гаразд?
- Зафіксуй. - З обох боків фіксуй.
Так?
- Один, два, три. - Підняли.
Добре.
Так, я під'єднаю ззаду.
Бум. Ось так.
Так. Дякую.
Обережно.
- Вийшло? - Так.
- Під'єднала. - Добре.
Кисень надходить.
Гаразд.
Так.
Привіт!
- Що робити? - Їсти йому не можна.
Можемо подивитися фільм, гру чи ще щось.
Тату...
«Титани» зіпсували наші ставки, але можемо схопити «Біллз», якщо хочеш.
Хочеш?
- Обернись, Крістіно. - Так.
- Гаразд. - Гаразд.
Гей.
Жахливо.
Тату.
Будь ласка, просто...
- Цей звук... - Тату...
Чекай.
Не можна!
- Ні. - Ні. Я...
Дайте мені самому.
Це... У мене ще
лишилися сили.
Досить шокованих поглядів.
Я вже довго пролежав у ліжку.
Дякую за ваші старання, але...
ні.
Рейчел — твоя сестра.
Вона моя дочка.
Я не виховував її, як свою.
Вона моя.
Якби кров мала на неї вплив
у неї був би зовсім інший батько.
У вас був би такий батько, як мій.
Мій батько був кінченим придурком.
Вам це відомо.
Ми були родичами, але...
він не був батьком.
Ви не уявляєте, як сильно
Рейчел піклується про вас,
як багато ви для неї значите.
Коли ти поїхала в коледж, коли переїхала,
я ніколи не бачив її такою сумною.
Тільки коли її мати захворіла й пішла від нас.
Я чекав того дня,
коли ви обидві зрозумієте, чому ви так сильно сваритесь.
Наскільки ви схожі.
Ви маєте спробувати, коли мене не стане.
Я знаю, кращі стосунки можливі.
Після моєї смерті між вами буде навіть ще більший зв'язок.
Я упевнений.
Крістіна.
Крістіно...
ти неправильно все розуміла.
Я чув, що ти казала про ті часи, коли ми разом дивилися фільми.
Я не приділяв тоді тобі часу.
І ніхто не приділяв.
Не можу передати, як мені шкода.
Ти просто...
Відтоді як навчилася ходити,
здавалося, тобі ніхто не був потрібний.
Ти могла залишатися сама.
І коли твоєї мами не стало, ти наче впоралась.
Я мав би зрозуміти, що це неможливо,
що тобі так само боляче,
але через свій біль я не міг цього побачити.
А потім я знову закохався і тоді...
Твоя дівчинка не залишиться без уваги.
Я спостерігаю за тобою і за тим, як ти любиш її, Девіда,
свою наступну дитину, якщо вирішиш її народити,
і я тобі вдячний.
Я тобі вдячний, за те, що вчиняєш краще за мене,
за те, що робиш більше.
Трясця, я люблю це місто.
Я в захваті від нього.
Як таргани й бур'яни, ми якось примудряємося виживати.
Я буду сумувати за привидами
і моїми спогадами про кожен квартал.
Гадаю, я скоро ним стану.
Було ще одне справжнє кохання окрім ваших мам.
Це сталося в молодості, коли я влітку влаштувався у Берегову охорону.
Її звали Блісс.
Я знаю, але це не рідкість в Ірландії,
вона була ірландкою,
з Квінса.
І як усі ви,
як ваші мами,
вона могла дати собі раду.
Але я ніколи не зустрічав людей, схожих на Блісс.
Її стільки всього цікавило.
Ніхто з тих, кого я знав до того, чи після того, таким не був.
Вона вважала життя,
світ, людей цікавими.
І це було п'янке відчуття, коли ти поруч.
Я не міг натішитися.
Я хотів бачити світ її очима.
Я прагнув стати як вона.
А потім я поїхав.
І коли я звільнився,
мої листи не надходити,
і, як це буває у житті, усе пішло шкереберть.
Ми більше не бачилися і ніколи не зустрічалися.
Лише один раз.
Пройшли повз один одного на вулиці.
Це було так швидко.
Коли я взяв її за руку й сказав: «Привіт».
Вона сказала: «Ти досі мене пам'ятаєш?»
Я сказав: «Звісно.
Ти змінила моє життя».
Вона цьому усміхнулася.
Але якщо я і відчуваю якусь провину,
то в тому, що, можливо, слід було...
я міг би висловлюватися краще.
Великого уроку в цьому не було.
Я...
Усі помирають обов'язково про щось жалкуючи.
Але я...
Це любов, про яку я хочу, щоб ви знали.
Те, що мене докорінно змінило.
Тату?
Зробила мене
таким.
Тату.
- Пап? - Татку.
- Тату? - Тату?
- Хто... - Тату?
Я...
- Тату. - Ні.
- Татку. - Пап.
Тату!
ЗІ СПІВЧУТТЯМ
ВАЖЛИВА ІНФОРМАЦІЯ СВІДОЦТВА ПРО СМЕРТЬ
Тато помер.
Якось полетіли п'ятеро каченят
За пагорб і далеко
Мама-качка сказала: Кряк, кряк, кряк, кряк
Але повернулося лише четверо
Якось полетіли четверо каченят
За пагорб і далеко
Мама-качка сказала: Кряк, кряк, кряк, кряк
Але повернулося лише троє
Якось полетіли троє каченят
За пагорб і далеко
Мама-качка сказала: Кряк, кряк, кряк, кряк
Але повернулося лише двоє
Якось полетіли двоє каченят
За пагорб і далеко
Мама-качка сказала: Кряк, кряк, кряк, кряк
Але повернулося лише одне каченя
Якось полетіло маленьке каченя
За пагорб і далеко
Мама-качка сказала: Кряк, кряк, кряк, кряк
Але жодна з п'яти качечок Не повернулася
Як справи, Рейч?
Я чув, що сталося.
Співчуваю.
Ти тримаєшся?
Так.
У мене все гаразд.
Дякую, Вікторе.
Якось сумна мама-качка вийшла на вулицю
За пагорб і далеко
Татко селезень сказав: Біп, біп, біп, біп
Біп!
І всі ті божевільні каченята повернулися.
ЙОГО ТРИ ДОНЬКИ
Переклад субтитрів: Олена Гердова
ЙОГО ТРИ ДОНЬКИ