Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Takže se máš dobře? Teda kromě tohohle?
Vypadá docela dobře. Líp, než jsem čekala. Skoro jako když jsem tu byla minule.
Těžko říct, jestli má bolesti, když spí. Ale ty to hlídáš, že jo?
To je podle mě to hlavní, aby ho to co nejmíň bolelo.
Jde mi vlastně o to, že bych chtěla, aby se co nejmíň trápil.
Nebudeme dělat scény.
Když se neshodneme, vyříkáme si to v klidu, ať ho nerozrušíme.
Vyřídíme to jako dospělí lidé, což jsme.
Stejně nevidím důvod k neshodám. Faktem je, že prostě umírá.
Žádná z nás tomu nemůže nijak zabránit.
Nechci působit chladně, ale jde o to, abychom tady pro něj byly.
Na minulosti nesejde. Teď ne.
Jestli je třeba něco dořešit, tak to počká. Snad souhlasíš.
Rozhodilo mě to. I tebe. Nás všechny. Je to blbý, tak si to nestěžujme, jo?
Všimla jsem si, že nepodepsal dříve vyslovené přání, jak jsem žádala.
Docela hodněkrát. Jasně, není to snadný.
Vlastně to bylo snadný. Teď je to těžší. Nechci z toho dělat vědu.
Ale je to těžší, když nechodí k doktorům.
Musím sem dostat dr. Sanderse nebo nějakého svědka.
Když jsi tam s ním chodila, bylo by to snazší.
A nevím, kolik mám času. Teda on. Je to důležitý.
Vážně důležitý.
Na chvilku otevřel oči.
To bylo fajn. Ví, že tady jsme. Bylo znát, že z toho měl radost.
Já vím.
Slibuju, že taková nebudu pořád. Nebudu celou dobu brečet. Jenom teď.
Je zvláštní nebýt s Mirabellou a Davidem. To mě taky rozhodilo.
- Je to pro mě poprvé. - Mohli přijet taky.
Ne, je dobře, že tady nejsou. To nic.
Ať si radši pamatujou tu minulou návštěvu. Byl na tom líp.
I proto to tak bolí.
Sice už byl samozřejmě nemocný, ale pořád vnímal a zvládal to.
Nečekala jsem, že k tomuhle dojde tak rychle.
Asi jsem viděla moc filmů. Zvlášť těch pro děti.
Těch pár let s Mirabellou bylo všechno tak hezké a veselé.
I když se řeší něco vážnějšího, je to takové krásné a jasné.
Tohle je tak skutečné. Blábolím, promiňte. To ten časový posun.
Když lítám, bývám ještě víc naměkko.
No nic.
Je fajn, že jsme tady jenom my. Takhle to má být. Takhle by to chtěl.
Něco jsem přerušila. Promiňte.
Jak se máš, Rachel? Nemluvily jsem spolu snad od Díkůvzdání. Jak se daří?
Jsem v pohodě.
Nevím, co chceš slyšet. Jsem v pohodě. A to je asi celý.
No, rozhodně je zhulená. Všude tady smrdí tráva.
Ti si piš, kurva. Jsem zhulená jak paprika.
Každý ráno si hned ubalím špeka a během dne si pak dám aspoň tři další.
- Víš proč? Tak prostě funguju. - Je mi fuk, že hulíš.
Ale nemá se kouřit uvnitř u nemocného.
Tátovi to nevadí.
Fakt. Kouřím tady celou dobu a jemu to nikdy nevadilo.
Dokonce má tu vůni rád. Dostkrát mi to říkal.
Jde o ten kouř, ne o ten pach. Vždyť umírá. Choď ven.
Sakra, to bylo tak pět minut. Pět minut, ne?
Než ses do mě začala navážet. Před chvílí jsi se mnou chtěla vycházet.
Ano. Uklidníme se. Není třeba z toho dělat vědu.
Tak ať si tu mizernou trávu kouří venku.
Mizernou? Kdepak. Já kouřím nejvyšší kvalitu.
Ne ty sračky, cos hulila ty. Myslíš, že jsem zapomněla?
To bylo na střední. Dospěla jsem, na rozdíl od někoho.
- Dospěla jsi, ale furt jsi kráva. - Rachel, Katie, ne. Necháme toho.
Podívejte.
Zdravím. Vy jste nás hledal?
Prosím, pojďte se posadit.
- Promiňte, my jsme… - Neomlouvejte se.
Chápu, jak moc je ta situace stresující. To je přirozené. Je to náročné.
Když je má partnerka Mirabella u vašeho otce,
my bychom mohli probrat situaci.
Mirabella?
Tak se jmenuje má dcera.
- Ty jo. - Vážně? Je to krásné jméno.
- Jsou jí tři. - To je fajn.
Taky je fajn, že jste se tady v takovou chvíli sešly.
Vždycky to tak nebývá. V rodinách se může leccos stát.
Občas někdo nepřijde ze zdravotních důvodů,
jindy je to prostě kvůli něčemu jinému.
Jeho žena prý před lety zemřela.
Měl dvě ženy.
Ano, umřela. Na rakovinu prsu asi před 20 lety, že jo?
To mě mrzí.
Nevím, jaké to tehdy bylo, ale bude užitečné pochopit,
jak to proběhne teď, když už váš otec nepřijímá potravu.
Já nebo Mirabella, případně my oba,
přijdeme každé ráno touhle dobou, ale budete mít i mé číslo.
Budu se snažit vám na cokoli odpovědět nebo i přijít, když bude třeba.
Až zemře, zavoláte nám.
Můžeme vystavit úmrtní list, pokud předtím nebude muset do nemocnice.
Promiňte, ale je fakt zvláštní, že se tak jmenuje.
Když ji zmíníte, hned se mi vybaví dcera.
Pokračujte, prosím. Pardon.
Takže dobrou zprávou je, že váš otec dobře snáší léky na bolest.
Rakovina je v pokročilém stádiu, a když cítíme bolest,
tělo se chce bránit, i když kvůli tomu nakonec trpíme ještě víc.
Když mu bude dobře, může to ten proces přirozeně urychlit.
Tím se hospicová péče hodně liší od nemocniční, která život prodlužuje.
Naším cílem je co nejméně bolesti.
Ale na dobu umírání nemá vliv jenom naše tělo.
Vědecky to vysvětlit neumím, ale za těch 12 let, co to dělám,
mi došlo, že mysl je zrovna tak důležitým faktorem jako tělo.
A v tom mu můžete pomoct vy.
Pokud nechce odejít, protože má strach.
Můžete mu pomoct tím, že mu dáte najevo,
že je to v pořádku.
V tomhle stádiu nemoci už ho mysl vyléčit nedokáže,
ale když bude vědět, že bude v pořádku a že i vy budete v pořádku,
může to hodně znamenat.
Pardon, jste Angel, že? Zajímavé jméno, vzhledem k tomu, co děláte.
Mám otázku. Otec měl podepsat dříve vyslovené přání, že nechce resuscitaci.
Ale z nějakého důvodu se to nestalo, když ještě chodil k lékaři.
Ale je to pro něj důležité, tak mě zajímá, kolik má ještě času.
Jasně, nejsou to prosté počty.
Neřekl to jednoznačně. Mohlo by se to stát hned, nebo až za několik dnů.
Měl bys ho vidět. Vypadá zle.
Viděla jsem ho před měsícem, ale teď mám pocit, že jsou to roky.
Plán je teď takový, že tady zůstanu. Budeme se u něho střídat.
Až se to stane, budeme spolu.
Kdybych odešla moc daleko, určitě by k tomu hned došlo, víš?
Slyšíš to?
To mu zpívá Christina. Je teď u něj.
Nevím. Snad ne nic od Grateful Dead.
To by ho hned zabilo. Nesnášel je stejně jako já.
Je v pohodě. Aspoň tak vypadá. Jako vždycky.
Snad už toho zpívání nechá. Mohlo by to zabít i mě.
Ta je úplně stejná jako vždycky.
Žádala jsem ji o jednu snadnou věc. Aby to podepsal. Teď to bude složitější.
Doufala jsem, že nám pomůže ten z hospice, ale musím sem dostat doktora
a nějak to načasovat tak, aby byl vzhůru a trochu při smyslech.
Je venku. Řekla jsem, aby tu nehulila, tak se naštvala.
Nemůže se dočkat, až umře, aby dostala ten byt.
Kašlu na to, co tady pak bude provádět. To už není moje starost.
Co to děláš, Rachel? Víš, že se to tady nesmí.
Victore!
Co blbneš? Kazíš mi pohodičku s brkem.
To brko bys neměla kouřit tady. O to právě jde.
Je to legální. Zasekl ses v devadesátkách, když jsi ještě hulil?
Prosím tě, já kouřím každej večer, ale až doma. Ve svým bytě.
Víš, jak to tady je. Lidi šílej, i když si někdo zapálí cigaretu.
Chtějí, abych zavolal policajty. Je to šílený.
Hele, proč nejsi vevnitř,
kam můžu přijít se stížností a ty mě můžeš poslat do prdele?
No dobře.
Poslední.
To ta moje debilní ségra.
Tvrdí mi, že ten kouř zabíjí našeho tátu.
Jak na tom Vinnie je?
Umírá, sakra, ale ne kvůli kouři z mý trávy.
Ona je akorát debilní…
Prostě pořád něco.
Teď mě nutí chodit sem, kde na mě ječíš ty.
Nic proti tobě, mám tě ráda, Victore, ale měl bys ječet na ni, ne na mě.
Já…
Já se jenom snažím přežívat, víš?
Ahoj. Nechceš se k nám přidat?
Mohly bychom si k němu stoupnout, než přijde sestřička. Můžeme mu zazpívat.
Nebo s ním můžeš být sama, to by taky šlo. Spí, ale vypadá úplně klidně.
Určitě?
Dobře. Kdyby sis to rozmyslela…
Nechci, abys měla pocit, že tady nějak narušujeme tvůj prostor.
Christino?
Christino.
Ano?
Tohle tady má.
Nejen jeden sáček s jablky, ale tři. A víš co? Všechny jsou starý.
Jsou měkký. A to je celý. Fakt, podívej se sama.
Tři sáčky jablek, bůhvíjak starý omáčky, a to je všechno.
Jako fakt, kolik jí je?
Můžu zaběhnout něco koupit.
Ne, já pro to dojdu. O to nejde.
Damienovi je devět a umí se o sebe postarat líp.
Když se o sebe táta nepostaral sám, kupovala jen tohle.
A to jsou jen poslední týdny. Co s ní bude pak?
Povím ti, že my to řešit nebudeme.
Ty bydlíš na druhým konci země a máš rodinu.
A já mám dost starostí s tou svou. Víc než dost.
Ona je úplně v prdeli. Ale můj problém to být nemůže.
Šla na nákup.
Jo, taky tady zůstala.
Střídáme se u něho. Teď je u něj sestřička.
Chodí každý den touhle dobou na čtyři hodiny.
Jde to.
Ne, dobu neodhadnu. Nikdo to nedokáže a já hádat nechci, ale…
asi už budu brzo doma.
Je to v pohodě.
Dobrý, děkuju.
Mě zajímá, jak to jde u vás. Máte tam zábavu?
…jestli hned přihrají zpátky Kadeemu Jackovi.
A tady je Jack.
Skáče a rozhodčí píská útočný faul.
Jackův osobní faul.
Podíváme se na to, Ericu.
Pěkně se probíjel, ale sleduj jeho levačku. Správné rozhodnutí.
- Dělá si místo… - Chybíš mi. Oba mi strašně chybíte.
Nejsem tady ani den, ale pořád myslím na to, až se k vám vrátím.
Už tady nejsem doma.
Mám takové štěstí. Ani nevíš jaké.
…posílá zahajovací sestavu.
Dekker odchází s podezřením na otřes mozku.
To je ona?
Ano?
Ano, prosím.
Ty můj andílku.
Ano, jsem to já. Maminka.
Ahoj, moje úžasná a nádherná Mirabello.
Stýskalo se ti?
Prý je to s tatínkem velká legrace.
Ne, brečím proto, že tě strašně ráda slyším.
Maminka není smutná. Je…
Je šťastná, protože tě má moc ráda a nemůže se tě dočkat.
Víš ty co, Mirabello?
Dneska jsem potkala paní, co pomáhá lidem.
Je jako doktorka. Teda je to doktorka.
A hádej, jak se jmenuje.
Jak je na tom?
Ještě spí. Sestřička tady bude ještě půl hodiny.
Aleswon? Alejuan? Alijan. Je fajn.
- Dáme jí jídlo? Máme dost. - Zeptám se.
Možná. Jo. Asi pospíchá domů. Kdo ví, jak to má daleko.
Ale jo, nabídneme jí to. Bude lepší, když nás nebude nesnášet.
A co ona?
Nechci jí narušovat soukromí.
Řeknu jí, že máme jídlo a že ji zveme.
Jasně. Klidně řekni, že jsem pro ni uvařila.
Jestli chce, tak jídlo je. Řekni to sestřičce a pak jí.
Cokoli zeleného. Netuším proč. Zelenou prostě nejí.
Už jsme zvažovali, že použijeme potravinářské barvivo.
Vážně. Fialovou okurku by nepoznala.
Možná by pak časem byla zmatená.
Tak to bude každopádně. A nejen z toho.
Časem budou zmatené z hodně věcí.
Už je to trošku lepší?
S Tracey?
Lepší je relativní. Jak jako lepší?
Jestli s námi mluví? Ano.
Je to ukecaná, usmrkaná teenagerka, co v nás, a zvlášť ve mně, vidí nepřítele,
který se furt snaží jí bránit v tom, co chce?
Ano.
Já to…
Necháme to být, jo?
Jak ti to chutná?
- Cože? - To jídlo, co jsem uvařila. Chutná ti?
Jo, chutná mi, cos uvařila.
Díky, žes uvařila, cos uvařila.
To, cos uvařila, mi chutná.
Vsadila jsem na akumulátor. Hraje poslední tým. Proto ten mobil. Pracuju.
Jako že sleduješ zápas, na který jsi vsadila?
Jo. Vsadila jsem ve vysokým kurzu, takže za 10 babek můžu mít 270.
Myslíš, že sledováním změníš výsledek?
Díky za večeři.
Ani to po sobě neumyje.
Zatočila jsem se.
To je vtipný.
To tričko.
No jo. Našla jsem ho v jedné z krabic v našem pokoji.
Měla bych si je projít, odvézt, co chci, a zbytek vyhodit, ale…
Jo, měla jsem radost, že jsem ho našla.
Pořád je máš ráda. Ale už na ně nechodíš, ne?
Občas za nimi pár hodin klidně jedu.
Na Johna Mayera?
Jasně.
Rodina je rodina. Proč nespíš? Byla jsi s ním do čtyř.
Když mají školu, nespím. Psala jsem všem třem. Jay je horší než děti.
Ale dostal je tam, to je co říct. Tracey samozřejmě nesnídala.
Trochu jsem si zdřímla a pak si ještě lehnu. Víš, že ona u něj nebyla?
Kdo?
No jo. Nevím jistě.
Měla bych se k němu vrátit.
- Naliju si vodu. - Není to divný?
Jen co přijedeme, úplně se přestane starat?
Kafe je ještě horký.
Díky.
Snažím se napsat nekrolog. Bude fajn, když na to mrkneš.
Ano, to chápu.
Ale když to nedokáže, musí přijít někdo, kdo to ověří.
Je to pro něj extrémně důležité.
Já to chápu, ano, ale teď už je moc nemocný, aby někam chodil.
Mohl by kdykoli umřít, tak prostě potřebuju řešení.
Ano, prosím. Počkám.
- To bude Angel s Mirabellou. - Jo, jdu tam.
- Všechno v pořádku? - Ano.
Dobrá. Tak se půjdeme podívat.
Přijde mi, že když člověk poslechne, bude to lepší.
Zdravím.
Dobré ráno.
Rachel, že ano?
Co kdyby ses oblíkla a přidala se k nám? Angel povídá, jaká je situace.
Jasně.
Dáte si kávu?
Takže, ano.
Vašim sestrám jsem říkal, že mi připadá, že už je Vincent mnohem dál než včera.
Netvrdím, že vím, kdy zemře.
Správně to odhadnu zrovna tak často, jako se zmýlím.
A viděl jsem několik lidí v podobném stavu, jako je váš otec,
kteří vydrželi mnohem déle, než jsem čekal.
Jen vás žádám, abyste se připravily. Zvlášť na to, že už bude míň při smyslech.
Dařilo se vám s ním poslední dobou mluvit?
Ano. Ale jen trošku.
Mívá chvilky, kdy na něco zvládne pár slovy odpovědět.
S někým si mě spletl nebo třeba chtěl něco, co nedávalo smysl.
Vypadá to, že si myslí, že má práci nebo musí něco stihnout.
Práce je zásadní.
I když byla hrozná a ten člověk se nemohl dočkat důchodu.
Přesto teď třeba potřebuje ty známé a pravidelné věci.
Doufám, že když budete chtít,
tak využijete ty chvilky a povíte mu, co máte na srdci.
Jestli chcete, tak teď je vhodná chvíle.
- To dříve vyslovené přání. - Ano?
Je těžké někoho sehnat a po tom, co jste řekl, se to zdá nemožné.
Ano. Chápu, že je to pro vás důležité.
Pro něj. Já vím, co se bez toho podpisu může stát.
Záchranáři zlámali skoro všechny žebra matky mé kamarádky,
když ji oživovali po tom, co v klidu zemřela.
Ta nebožačka strávila další tři týdny po mozkové smrti celá polámaná.
Můj otec si to nepřeje. Až to přijde, měli by ho nechat jít.
- To chápete, ne? - Ano.
Někdy…
Někdy lidé nevolají hned, když si myslí, že jejich blízký zesnul.
Někdy si nejsou úplně jistí, a tím se ten telefonát o něco zdrží.
Ano.
Ale co kdyby kvůli něčemu musel do nemocnice?
Já jsem velký zastánce dříve vyjádřeného přání.
Ale podepsat ho nemůžu.
- No? - Takže takhle.
Chápu, že k němu nechceš. Já tam sice byla do čtyř a pak pořád Christina.
Ocenila bych to, ale se smrtí se každý vyrovná jinak.
Neříkám, co máš dělat. To je mezi tebou a jím. Je to tvůj život.
Ale chci, aby ses nechovala jako malá a tajně kouřila v koupelně.
Moc tajné to není. Páchne to tu.
A nežádám tě kvůli němu, i když on sám nemůže. Žádám kvůli sobě.
Žádám tě o respekt, dokud žije a já tady jsem, abys kouřila venku. To je celý.
Pak to tu bude tvý. Jsi na nájemní smlouvě, já do toho nebudu mluvit.
Chceš jíst shnilý jablka? Klidně.
Chceš v jednom kuse hulit? Klidně.
Ale teď když půjdeš kouřit ven, řekni si, že respektuješ Katie.
A já bude vědět, že mě respektuješ, jo?
Jasně.
Nechci nic slyšet, Victore. Nemám náladu.
- Rachel… - Mám tě ráda, ale jdi do hajzlu.
Zavolej, komu chceš. Dělej, co chceš. Já na to seru. Je to legální.
To si piš.
Jdi s těma hovadinama někam.
Jak se vede? Dobrý?
Však víte, přežíváme.
Jo, to znám.
To fakt znám, člověče.
Pozvala bych vás, ale máte tu děti.
V pohodě.
Brzo půjdou z domu, to se nebojte.
A samy si pak zapálí brko, no ne?
- To je mi jasný. - Jo.
Je mi to jasný.
Děcka debilní.
Vyšla jsem si na chvilku na vzduch.
Člověk snadno zapomene na okolní svět, víš?
Je fajn zajít ven a nadechnout se.
Neseděla jsem tady už hodně dlouho. Asi celé roky.
Ale je to tu fajn. Zapomněla jsem na to.
Pamatuju si, že jsem si sem chodila oddychnout.
Pamatuju, že jsem to potřebovala.
Je zvláštní, jak zapomínáme na to, co nám prospívá.
Třeba na to, že se prostě na chvilku zastavíme.
Jak ti je?
Vím, že to není snadné, když jsme s Katie zabraly tvůj prostor.
Moje to není.
Ale je. Tvoje a táty.
Ale brzo už to bude jenom tvoje.
Mám v plánu si vyklidit věci. Buď je vyhodím, nebo si je odvezu.
Promiň, že jsem to tam nechala tak dlouho. Nebudu ti s tím překážet.
Mně je to fuk.
Co není v mým pokoji, to neřeším.
Mně to fuk není. Není důvod, abych to tam nechávala.
Já mám místa dost.
Až moc.
Asi dost na další dítě, až přijde čas. Ale s Mirabellou je to náročné ažaž.
Je těžké představit si dvě, ale prý je to časem snazší.
Aspoň se to povídá. David už je na to připravený.
A co ty?
Co jako?
Děti.
Chceš je mít?
Promiň, ale jsi šílená. Bez urážky, ale jsi trochu mimo.
Já?
Jak jako šílená? Jak? A v čem vlastně?
Nevím. Možná je to těma houbičkama, cos brala.
Na těch Grateful Dead. To je fakt síla.
Aha.
No jo.
Víš…
Víš, takové to ale není.
Pro někoho určitě jo, ale…
mně o tohle nikdy nešlo.
Jasně, já jen tak blbnu. Jsem zhulená. To je celý. Zapomeň na to.
Ne, nad dětma nepřemýšlím.
To nic. Dřív jsem to slýchala často.
Lidi si mě představujou nahatou v blátě jako na Woodstocku,
ale na těch koncertech jsme byli jen parta lidí, kterým na sobě záleží.
To je celé.
Všechny spojovala sdílená láska k hudbě,
díky které se propojili, vnímali se, záleželo jim na druhých.
Je to pro lidi, kteří tohle jinde nenašli.
Nikdo jim to nedopřál, tak si to…
museli najít sami.
Jo. Aspoň někteří. Ne všichni.
Asi bych se měla chvilku projít.
Zajdu nakoupit. Mám ti vzít něco konkrétního?
Ne, dobrý. Díky.
Dobře. Tak zatím.
Jo.
Tak zatím.
Dostala jsem na vás číslo od dr. Sanderse, že byste možná mohli přijít k nám domů.
Můj otec je velice nemocný. Umírá.
Děkuju, ano.
A chce podepsat dříve vyslovené přání, ale už nemůže nikam přijít.
Ano, je při vědomí.
Tedy ne pořád. Je v hospicové péči tady doma.
- Mohl by doktor… - Katie?
Začal hrozně zvláštně dýchat. Něco se děje.
Tati?
- Rachel, měla bys přijít. - Slyšíš?
- Nějak divně dýchá. - Tati?
Nemá vůbec… Nereaguje.
Dobře, asi bysme měly zavolat záchranku.
- Ne. - Ale jo.
- Ne, zavolám Angelovi. - Dobře.
- Je v pořádku. - Jo.
Je v pořádku.
Ty vole, bože můj.
To bylo šílené.
Myslela jsem…
- Jo. - Ani nevím.
Ten pacholek má tuhej kořínek. Nevzdá to, dokud nebude připravenej.
- Chceš slavit? - To si piš.
Já věděla, že se víno šikne. Oslavu života jsem sice nečekala, ale proč ne?
Naleju ti.
Ale jenom kapku. Angel prý už brzo dorazí.
Neměly bychom pařit, až přijde. Nevypadalo by to dobře.
Anděl Angel. Spíš je to anděl smrti.
Vypij to.
Připíjím na tátu.
Došlo ti, jak to Angel tehdy myslel?
Nikoho nevolejte, dokud nebude fakt mrtvej?
Aby už nedýchal a pak ještě počkat.
Už bych zase měla jít za ním, ať na něj dohlídnu.
Přijde anděl smrti a odnese si ho.
Jen běž.
…blízko koše a poslal ho tam pravačkou.
A tohle zahráli vážně…
- Hrají s… - Nedělej to. Nech toho.
- Musím vidět oba, mám vsazeno na oba. - To je fuk. Sleduj jeden.
Je děsně otravný, jak to přepínáš.
Vyber si důležitější zápas a sleduj ho. Teď nic netuším ani o jednom.
Furt to přepínáš.
No ne?
- …mají míč. Nigel Hayes to zvládl. - Díky.
Jak získáte soupeřův míč? Jdete do toho naplno.
Gasserovi se to povedlo.
Kouřit musíme venku.
…na druhou stranu.
Bylo to vyžádáno.
Sledujeme zápas.
Promiň, nestojí to za to.
To vůbec nevadí. Je to má práce. Naštěstí jsem byl zrovna nedaleko.
Za půl hodiny bych jel do Queens.
Samozřejmě máme radost, že je ještě s námi,
ale ohledně toho zvuku, když se mu zhoršilo dýchání…
Bojím se. My se bojíme, že má bolesti.
Ano, Mirabella to teď řeší.
Tolerance na kapačky se zvyšuje a bolest také.
Rozhodně bych navrhoval přidat morfium.
Je to tenká hranice. Dát dost, abychom pomohli, ale nezabili ho.
Mirabella nám to pak poví.
Ale chápete, co jsem předtím říkala, ne?
Mohly jsme zavolat záchranku. Kdyby to pokračovalo, volaly bysme.
Evidentně trpěl a my nevíme, co dělat.
Chápu to a věřte mi, že ten stav na pomezí si nepřeje nikdo.
Všichni chceme, aby to měl co nejklidnější.
Mirabella nám pomůže. Poví nám, kolik přesně mu můžeme přidat.
A co když se to stane znovu a my mu dáme víc, než co doporučí?
To úmyslně udělat nesmíte. V tomhle městě se to považuje za vraždu.
Vlastně skoro v celé zemi, i když si to pacient vyžádá.
Šlo by to jedině tak, že by to bylo omylem. Neúmyslně.
Třeba to někdo špatně odměří. Někdy je smrtící i jen trochu větší dávka.
Nevím. Ale k chybám občas dojde a nehody jsou přirozené, že?
Mrzí mě, že měl bolesti.
Muselo pro vás být strašné to vidět,
ale tady je aspoň s vámi, a ne v nemocnici.
A můžeme doufat, že to bude pokračovat co nejklidněji.
Anděl smrti, sakra. Měla jsem recht, no ne?
Snaží se pomoct. Ty to se na to ptáš.
Já vím a věř mi, že si toho vážím.
Ale nemám v plánu tátu předávkovat, jak Angel navrhoval.
Jenom nechci, aby trpěl.
Uděláme večeři, dokud je tu sestřička.
No dobře. Nechceš to řešit. To nevadí.
Víno? Jsou tam ještě dvě sklenky.
- A máme další… - Ne, díky.
Rachel?
No? Nějakej problém?
Problém? To mi pověz ty.
Nezačínej, prosím tě, jo? Kouřili jsme venku, jak jsi chtěla.
Teď jsme u mě a staráme se o sebe.
Nepřijde ti to vůbec divný? Trochu zvláštní to je.
V takovou chvíli sem vodit náhodný lidi.
Je v pořádku mít tu cizí lidi, když může umřít?
Není náhodnej. S Benjym se vídám už nějakou dobu.
Ty ho sice neznáš, ale to neznamená, že je cizí.
A táta ho má rád. To je hlavní.
Tak dobře.
Myslím, že bys na ni neměla být tak tvrdá.
Na ni nikdo nebyl tvrdej.
Bylo to strašné. Byla jsem si jistá, že umírá.
Hrozně divně dýchal, tvář měl…
Bože, nemůžu to dostat z hlavy.
Jo, už mu dali víc. Teď spí.
Nevím, jestli ještě bude vnímat.
Jsem v pořádku. Aspoň už se brzo vrátím domů.
To nic.
Katie začla před pár hodinami popíjet, a když je spolu s Rachel, je to…
No nic, je to v pořádku. Všechno je v pořádku.
To byl teda příběh. Třetí quarterback
ubránil národní šampionát.
Co je?
Nic, ale nechci, abys mi tady chrápal.
- Mám dost starostí i tak. - Je mi fajn, neusnu.
- Neposílej mě za těma krávama. - Jsou to mý sestry.
Já jim tak říkat můžu, ty ne.
Jo, jasně.
Sestry ti říkají, ať kouříš venku. Jsi tady doma, hergot.
- Fakt, žádný drama. - Dobře.
Hele, mluv potichu.
Dobře, ale víš, že je to hovadina, ne?
Víš, že je nemusíš poslouchat?
To ty ses tady o tátu celou dobu starala.
Najednou tu poroučej? Pomáhaly ony?
- Nasrat. - Tak dost.
Potichu, prosím tě. Křičíš.
Já říkám jenom to…
Kde že bydlí tvá sestra?
V Brooklynu?
A jak často sem chodí? Přinejlepším jednou za měsíc.
Ani to.
To je hovadina a ty víš, že jí to někdo musí říct.
A ta druhá? Je na ní vidět, že ani nežije na týhle planetě.
- No jo. - Mně tohle jde.
Jde mi to. Já poznám, když někdo kecá nebo když je úplně mimo.
A u tebe to neplatí.
Ani jedna z těch věcí.
Hele, sice se můžou chovat jako velký šéfky, ale to nejsou.
Jo?
Chápeš?
Chápu.
„Po odchodu z pobřežní stráže chodil Vincent na večerní lekce podnikání,
na kterých se zamiloval do tiché dívky se zelenýma očima.
Ta se v roce 1978 stala Margaret Dysonovou
a z obou byli milující rodiče dvou dcer.
Margaret v roce 1994 po dlouhém boji s Vincentem po boku podlehla rakovině.
O tři roky později…
O tři roky později si Vincent vzal Sarah, jejíž dceru vychoval jako vlastní.
Sarah také zemřela dříve po vlastním boji s…“
Máme dost jídla pro vás oba, kdybyste se s Rachel chtěli přidat.
Dobře, díky.
No, těšilo mě.
No, my už jsme se jednou viděli.
Ani to nebylo tak dávno.
Možná pár měsíců.
- Nepamatujete si to? - Nevím.
Ne, nepamatuju.
Tak to možná bylo, když jste tady byla naposledy,
protože to už je nějakou dobu.
Vlastně to bylo přímo tady. Díval jsem se s Vinniem na zápas.
Bucks proti Bulls.
Dělali jsme to často. Viděli jsme spoustu zápasů.
- To je fajn. - To teda bylo.
Cítil jsem se tady díky němu jako doma.
A vždycky jsem se na něj těšil.
Občas jsme ani nic neříkali, jenom jsme se dívali.
Jenom jsme se dívali.
Jindy jsme si povídali. Jen jsme tak kecali.
O životě a tak.
Staří lidi.
Bývají takoví. Teda ne všichni, ale většinou si s nima rozumím.
Občas v sobě mají takovou moudrost.
Někteří ji mají, někteří ne.
To se mi na něm hned líbilo.
Bylo jasné, že hned jak mě uviděl, poznal některé věci, které neříkám.
Ani nemusím, protože jsem taky takovej.
Vypadá to, že jste měli skvělý vztah. To ráda slyším.
Taky se v lidech dost vyznám.
Ani nemusejí nic říkat.
Všechno hned poznám.
Nebo aspoň většinu.
Ono je to snadný, když se na mě někdo kouká, ale ve skutečnosti…
mě přehlíží.
Asi vám nerozumím.
Jestli se přidat nechcete, jen jsem řekla, že máme dost pro oba.
Nebo si to vezměte k sobě.
Vidíte?
Chápu, co děláte. Možná je to evidentní,
ale já to viděl, než jste to řekla. Stačilo okolo vás dvou projít.
Asi jste to špatně pochopil.
Tak to ani kulový.
Rozhodně to nechápu špatně.
Já to chápu.
I tím, že nabízíte jídlo, dáváte najevo vlastnictví.
Napadlo vás to?
Já u tohohle stolu seděl víckrát než vy dvě za celý roky.
Je to náš otec.
Jo, ale kdo tady byl?
Ona se sama neozve.
Rachel se o sebe umí postarat,
to je jedna z věcí, co na ní miluju, ale nebrání se.
Zvlášť ne proti vám. Co si o sobě…
Chápeme, díky. Slyšely jsme dost.
Ne, neslyšely, protože byste se nechovaly, jako byste tady celou dobu byly.
Kdo vašeho tátu vodil na záchod?
Kdo…
Kdo rozděloval prášky do tý pitomý škatulky na různý dny,
zrovna jako to dělala moje máma
pro svýho tátu, když umíral on?
Tak jo, zavolám ji. Už je načase, abyste vypadnul.
Až odsud cítím, co jste pil.
Ta chuděra ho krmila.
A když už nechtěl nic než jabka, kdo mu je krájel a krmil ho?
Vůbec nic nechápete.
Rachel, ať ten tvůj ožralej přítel, nebo kdo to je, jde do hajzlu.
Nechci ho tady. Ať táhne.
Pojď, Benjy, vypadneme odsud.
Chci se rozloučit s Vincentem. Nevadí to? Můžu?
Jo, jasně.
Půjdeš tam se mnou?
Já zůstanu tady.
No teda.
Děkuju. Moc vám děkuju.
Vážně nám pomáhá, že tady s ním každý den jste.
Máme tak možnost být spolu chvíli jinde. Nadechnout se, víte?
Občas je toho na nás moc, když jsme tu spolu.
Za tamto se omlouvám.
To ten stres. Vy už jste asi zažila všechno.
Nic se nestalo.
Takže zítra v pět?
Ano, pokud se teda předtím něco nestane.
Kdyžtak zavolám.
Mám pocit… Ani nevím.
Uvidíme, jak to zítra bude, ale nevím, jak ještě dlouho…
Není na tom dobře.
Promiňte. Vím, že už musíte jít.
Moc vám za dnešek děkuju. A určitě se uvidíme zítra.
…cesty kus.
Na první pohled jsem poznal, že má ráda blues.
Ve vlasech měla begónie červené.
Že není jak ostatní, mi bylo hned jasné.
Rachel?
- Můžu něco říct? Počkej. - Nezájem.
- Ještě jsem nic… - Nezajímá mě to.
- Jenom chci… - Tak podívej, jo?
Nic říkat nemusíme. Není co říct. Nechci nic slyšet.
Teď dělej, co musíš, a pak šmytec.
Už spolu nebudeme nic mít. Do tý doby si dáme pokoj.
To není praktické ani správné.
- Ale o tebe nejde. - Nejde o žádnou z nás, ale o našeho otce.
- Našeho? Vtipný. - Proč?
„Náš otec“ říkáš, jenom když ode mě něco chceš.
Jinak říkáš „můj otec“.
- Nebuď směšná. - Co se tady děje?
Snažím se jí omluvit, ale jak vidíš…
Jdi s tou svou omluvou do hajzlu, fakt!
Skvělý. Mlátíš dveřma, když vedle umírá?
Seš rozmazlená kráva!
Co to kurva děláš?
- Počkat, ne! - Co děláš?
Ne!
Nic nechápeš! Nakopu ti prdel!
- Nakopeš, jo? - Jo!
Seš debilní spratek! Příživnická, švorcová…
Christino, koukej odsud tu krávu odtáhnout!
- Tak se ukaž! - Přestaňte!
Přestaňte!
Obě vás nesnáším, vy krávy pitomý! Jste jak malý děcka!
Kam to jdeš, Christino?
Ahoj.
Jenom jsem si šla sbalit. Je v pořádku.
Proč sis sbalila?
Asi bych už měla jet domů.
- Je pozdě. - Bude lepší, když odejdu.
Když se něco změní, dej vědět a já přijdu.
Přece víš, že se něco změní.
Christino, nevím, co ode mě chceš.
Evidentně máme my tři problém. Ani jsem netušila, že je i mezi náma.
Ale ona bydlí tady a ty daleko.
Dává smysl, abych odešla já.
Pardon, ale on umře, ty tady nebudeš a nikdy mi to neodpustíš.
Promiň, ale nechci, abys odešla. Chci, abychom všechny tři něco vymyslely.
Nějaký způsob, jak spolu vycházet. Aspoň prozatím.
Já myslela, že spolu my dvě vycházíme dobře.
To bylo překvapení.
Katie, byla jsem naštvaná.
Rozzlobila jsem se.
Nech mě mluvit, jo? Měla jsem strach.
Sedneme si.
Všechny tři.
Dveře necháme otevřené.
Uslyšíme, kdyby se něco dělo.
Já ti nevím.
Určitě umře, zatímco budem mluvit.
To si nemyslím.
Zvlášť když uslyší, že si povídáme.
Asi se k nám nepřidá.
- Ahoj. - Ahoj.
Katie dělá na tátově nekrologu.
Aha.
Předtím mi ho předčítala.
A když jsem to slyšela, došlo mi, že každá máme úplně jiné příběhy.
O tom, kým je a kým byl pro každou z nás.
Všechny nás vychoval, ale v různých obdobích.
Prožily jsme jiné životy, i když ve stejném domově.
Obě jste se odstěhovaly, než jsem byla teenagerka, tak dává smysl, že jsme jiné.
Za to, co jsem předtím řekla, se omlouvám.
K žádné z vás necítím nenávist. Nejste podle mě krávy.
Byla jsem naštvaná a měla jsem strach. Přesně tohle jsem nechtěla, aby se stalo.
Omlouvám se.
To nic.
V tom ten problém nebyl.
Teda, v pohodě.
Nemusíš se omlouvat, ale omluva se přijímá.
Jo, to nic, Christino. Omluva se samozřejmě přijímá.
Já se omlouvám, že jsme tě do toho zatáhly.
- No… - Taky jsem se chtěla omluvit.
Tehdy. Než se to zvrtlo.
A za co?
Třeba za to, že jsem tě kritizovala za ty jablka.
Nevěděla jsem, že jsou pro tátu. Promiň.
A to všechno mění, jo?
Díky těm jablkům teď víš všechno potřebný?
Je to aspoň jedna věc, ve které jsem se zmýlila.
A ještě v něčem?
Jistě.
Od začátku jsem chápala, že jsem ve tvém bytě.
- Blbost. Je i tvůj. Vím to já a ty taky. - Ale žiješ tu ty. Jsi na nájemní smlouvě.
O tý smlouvě mluvíš už podruhý. Co tím chceš jako říct?
A tys to taky zmínila. Tam venku.
O co jako jde?
O nic. Ale až umře, ten byt bude tvůj.
Myslíš, že o to mi jde? O ten byt?
Pardon, ale…
Mluvme trochu tišeji. Musíme slyšet, co se u něj děje.
Ano? Myslím, že ani jedna jsme nenaznačovaly nic, co by nebylo jasné.
Jasné?
No tak, Rachel. Jasně že ti na něm záleží. Ale ten byt je výhra.
Buďme upřímné. Tak nízký nájem už nikdo nemá.
Takový už prakticky neexistuje. Je to fajn.
- Přeju ti to. Nech si ho. - Seru na něj.
Nechci ho.
A co teď?
Neblázni. Proč bys odcházela?
Protože pak už spolu nebudem nic mít a bude pokoj.
To nedává smysl.
Christino, vysvětlíš mi to?
- Já nevím. - Nedělej blbou.
Jdi do hajzlu.
- No jo. - Hele, nechte toho.
Všechno je v pořádku.
Myslím, že Rachel se ptá na to,
co nás bude pojit po jeho smrti.
Nás ne.
Mezi váma dvěma je to jasný, ne?
A ohledně tebe to chápu, Christino.
Bydlíš tisíce kilometrů daleko.
Máš děcko. Nejspíš ještě vyprdneš několik dalších.
Máš svůj život. Chápu, že to tu pro tebe není.
- Takže tě zajímá jenom vztah s Katie? - Ani hovno.
Ty aspoň děláš, že máme něco společnýho.
Vidíš, to jsem se snažila říct.
Každá máme svůj příběh, ale ty ostatní neznáme.
Jen to předpokládáme.
Ale možná… No…
Možná než vyprdnu další děcka, což je fakt humus, mimochodem.
- Je to pravda. - Ne, žádný prdění. Tak to nefunguje.
Mně to tak připadá.
No dobře, než se rozhodnu rozrůst rodinu, teda pokud se tak rozhodnu,
mám nějaké věci, které bych si přála udělat.
Jako co?
Co bys tak mohla potřebovat dělat? Vždyť máš dokonalej život.
Já to vím, všichni to vědí. Všem to dáváš najevo.
To si myslíš?
To podle tebe dávám najevo, když ti ukazuju fotky Mirabelly
nebo mluvím o životě?
Katie?
Taky to tak na tebe působí?
Krucinál.
Ale fakt, krucinál.
Tak jsem to vůbec nemyslela. To jsem vůbec…
Hele, omlouvám se. Já…
Nechtěla jsem ti ublížit, jo?
Asi mi to přišlo jasný.
Nikdy si na nic nestěžuješ.
Akorát že Mirabella nejí nic zelenýho, nebo tak něco.
Hele, to byl jenom můj pocit. Zapomeň na to.
Co by sis přála udělat, než budeš mít další děti?
Například jsem doufala, že bych si s tebou vytvořila vztah.
To je hezký, Christino.
Fakt.
Já myslela, že už vztah máme.
- Já myslím opravdový. - Tak to prostě je.
Hele…
prostě na to zapomenem.
Každá jsme úplně jiná.
Vy dvě aspoň máte pokrevní pouto.
Máte stejnou mámu.
- I tátu. - No ne asi.
To vím taky.
Jenom jsem chtěla říct, že je to i můj táta.
Je to i můj táta. Zrovna jako váš.
- Ale měla jsi i jiného tátu. - Kterýho jsem ani nepoznala.
Umřel, když mi byly čtyři, sakra.
Ale i tak to byl tvůj otec. A Vincent byl náš otec.
No vida.
O tohle tady jde.
Já jsem před ním žádnýho tátu neměla.
Jasný?
Proč to nedokážeš pochopit?
Pro mě to byl tatínek.
Takže to je můj táta, co tam…
co tady…
umírá, sakra. Chápeš to?
Je to můj táta.
Můj táta, jasný?
Já vím. Neříkám, že není, ale…
To, že si nestěžuju, ještě neznamená, že nemám problémy.
Byla jsem tady kvůli němu.
Ne kvůli tomu debilnímu bytu.
Bože můj.
Asi se mi povedlo sehnat doktora, co sem přijde a podepíše to.
To je dobře.
- Promiň, protahuješ se. - To nic, už končím.
Dáš si kafe?
Jasně.
Teď půjde o to, aby byl táta při vědomí, až dorazí.
Jo, to by mohl být problém.
Včera večer mi nic neřekl. Párkrát zamumlal, ale nerozuměla jsem mu.
Já taky ne. Byla by blbost dát mu kafe?
Asi radši ne. Potřebujeme poslední chvilku při smyslech.
Určitě ji v sobě má.
Ta káva je dobrá, díky.
Ten včerejšek mě mrzí. Vymklo se to.
Mě taky.
Včera po tom našem společném rozhovoru mi něco došlo.
Taková hloupost.
Mělo mít to dojít už před lety, ale z nějakého důvodu nedošlo.
Její máma umřela a naše taky.
Je to další věc, co máme společnou. Když se to stalo jí, nemluvily jsme o tom.
Byla jsi mladá.
Jo. To my všechny.
Asi až moc mladé, abychom to mohly pořádně probrat.
Přišel doktor.
Mohla bys…
A já zatím…
Dáte si kávu? Je čerstvá. Taky máme vodu a džus.
Je přímo tady.
Sestřička přijde až ve tři, ale snad ho zvedneme.
Tati? Jak ti je?
Já jsem Christina. To je náš otec.
Zatáhneme za to, ať…
Zmáčkneme ten čudlík, ať se trošku posadí.
Jenom odpočíval. Předtím řekl pár slov.
- Tak. - Je to lepší, tati?
- Výborně. - Jo.
Takže prostě…
Kéž byste ho viděl…
Před pár měsíci ještě chodil a fungoval.
Tak to bylo snadný.
Stačilo, aby měl pulz. 550 dolarů a za deset minut byl pryč.
To musí být fajn život. Ale aspoň je to vyřízený.
Řekni jí, že musí. O tom se nebude diskutovat.
Nemůžu kvůli tomu zase být ta zlá. Ta zlá matka.
Tady to mám náročný dost. I tady mě tak berou. Nechápu to.
Nechápu, proč mě všichni tak vnímají. Není to fér.
Já taková nejsem, ale nikdo mi nedá možnost být jiná.
Ale nic. Zapomeň na to. Dobře.
Ať si Tracey dělá, co chce. Nic s tím nenadělám.
Promluvíme si pak.
Ty jsi tak hodňoučkej prcek.
Jsi velkej kluk, jo?
Slintáš jako velikej prcek.
Bože.
Je to hodnej pejsek, co?
Není… Ten určitě jí za tři.
Dobrej.
Jo, správně. Přesně tak.
Měli byste otevírat dřív. Co je to za blbost, že až v deset?
Proto jde tahle čtvrť do hajzlu.
Měla bych si otevřít vlastní krám s hulením. Nonstop.
Prostě nakoupit a jít do hajzlu.
Jo. Jak velkoobchod, ty vole.
Tak jo.
Ale neotevřu si ho, tak žádný strachy.
Dobré ráno.
- Dobré. - Jak se máte?
Nemůžu si stěžovat.
To je dobře.
Zrovna jsem byl u vašeho otce. Koukám, že se vám povedlo zařídit podpis.
Ano. Dnes ráno tady byl doktor.
A on to zvládl podepsat? Vnímal, co se děje?
Ano.
To mě překvapuje. Ale je to dobře.
Zrovna jsem vašim sestrám chtěl říct…
Špatně se to poslouchá,
ale velice by mě překvapilo, kdyby váš otec ještě někdy vnímal.
Naštěstí to vypadá, že ho nic netrápí.
Ohledně toho, co bude pak,
já i Mirabella dorazíme co nejdříve a vyřídíme všechno, co budeme moct.
Ale některé věci zodpovědět nemůžeme.
Až si uvědomíte, že skonal, zkuste si to poznamenat.
Samozřejmě to nemusí být přesně na vteřinu. My to chápeme.
Až budete moct, určete nějakou minutu.
Můžete se zkusit domluvit, co bude mít která z vás na starost.
Kdo bude telefonovat, kdo bude řešit dokumenty.
Budete se potřebovat.
Je dobře, že jste na to tři.
Mám pocit, že nám říkáte, že už se to blíží.
Že už je to tady. Konec.
Jo, ale nebylo to tak už včera?
Bez urážky, ale my víme, že umírá. Chápeme to.
Prý to nedokážete předpovědět, ale pak každej den říkáte, že už je konec.
Nechci mluvit za ně,
ale mě už to trochu štve, víte?
Stačilo to. Měly jsem spoustu času se rozloučit.
Jo, včera rozhodně.
- I dneska. - Jo.
Omlouvám se, jestli působím paniku. To jsem opravdu nechtěl.
Ale jde o to, že se konec opravdu blíží.
- Proto jsem tady. - My to víme.
A jste skvělý. Věřte mi, že si toho vážíme.
Měly jsme dlouhou noc.
Nemohla jsem si pomoct. Každej den nám vykládá, že umře.
Už tak je to těžký, ale on je děsně dramatickej.
Jo, přesně.
„Dobrý ráno. Váš táta umře. Mohl bych si dát kafčo?“
Co to s váma je?
Promiň, měla bych být zticha.
Ne, máš pravdu. Měl by zkusit něco jiného.
Měl by říct, že bude brzo žonglovat, aby viděl, jestli posloucháme.
Žonglovat?
Prostě něco náhodného. Cokoli.
Ale proč žonglování? Táta žonglovat neumí.
- Umí udělat to zmizení čtvrťáku. - Jo.
No jo…
Jo.
„Váš otec už velmi brzy odčaruje čtvrťák.“
To se mi líbí. To mi dává smysl.
- Jsi zhulená. Ale souhlasím. - Půjdeš za ním?
Jestli chceš. Nechci na tebe tlačit, ale kdybys tam chtěla být s námi,
nebo i bez nás, snad nám řekneš.
No, já tam půjdu.
Zavolám, kdyby se něco dělo.
Kdyby začal mizet čtvrťák.
Nemám v plánu náš vztah ukončit, až tady nebude.
O jakým vztahu mluvíš?
No, jaký bys chtěla ty?
Ne, zvedni ten telefon. Tracey!
…tolik dře. Jimmieho Hunta okamžitě složil Tim Bennett.
Tak to bývá.
Bennett získal ztracený míč.
Je mi fuk, žes obědvala.
…extrémně silný cornerback nemá…
Tracey?
Takové hráče mám rád.
Takové, co nemají problém zabojovat v obraně…
To nejde.
- Něco ti povím. - Tracey?
Podle mě bude časem potřeba, aby…
Tracey, poslouchej mě.
Přestaň a poslechni si mě.
Nedělej to.
Žádám tě, abys to…
Tracey!
- Fakt nechceš ani půlku? - Ne, vážně nemám hlad.
Je to divný, ale má to tam být.
To nevadí.
Vážně ti nemám nic udělat?
- Já tady mám hlad pořád. - Vážně.
Nechceš pauzu? Můžu k němu jít.
Nepotřebuju. Ty tam s ním chceš být?
Můžeme tam klidně být společně. Jenom mu čtu.
Ne, to je dobrý. Mám co dělat.
Nevíš, kam šla Rachel?
Christino?
Hej.
- Jsi tady. - Jo.
- Potřebovala jsem chvilku. Copak? - Nic. Buď tady. Nic se neděje.
- Umřel? - Ne.
Zavolaly bychom, kdyby se něco dělo.
Já ti nevím.
Bylo divný, jak tady sedíš.
- Katie udělala něco k jídlu. - Jo.
Je to tady dost divný.
Jen jsem si udělala na chvilku pauzu, než zase půjdu za tátou.
Dobře.
Jo.
Půjdu mrknout na skóre. Mám vsazeno na 16 zápasů.
Nevyjde to, ale…
kdo ví?
Jsi v pohodě?
Jsem v pořádku.
Tak dobře.
Na. Vezmi si to.
Díky.
Jasně. V pohodě.
Ahoj, taťko.
Máme Clippers v kurzu 2,25,
Bills v 1,5, Titans v 1,7, Vikings v 1,1,
Mets v 1,9 a Eagles v 1,5.
Takže…
za 20 babek můžeme mít 724 a nějaký drobný.
Šílený, co?
Jo.
Ráda vás vidím. Pojďte dál.
Jak je na tom? Jak se otci daří?
Pořád je s námi. Drží se.
Nedáte si něco? Máme polívku.
Ne? A co kávu?
Dobře.
Dejte vědět, kdybyste si to rozmyslela. Udělala jsem jí moc.
Jdeš se koupat? S kachničkou? A s kým ještě?
Bublinky?
Ten táta je ale hodný.
Cákej trošku i za mě, jo?
Ahoj.
Máš toho moc.
Ne, nic. Nic. Všechno je v pořádku.
Jenom jsem chtěla pozdravit. Stýská se mi.
Dobře. Díky.
Uvolněte se.
Uvědomte si, jak sedíte.
Pamatujte, že základem meditace
je sezení a vědomí toho, že sedíte.
Všechno ostatní…
Jak to jde, Rachel?
Jde to.
Jak se daří tátovi?
Drží se.
Pořád je s náma.
To je dobře.
Jo.
Víš, co bych ti měl říct, že jo?
Ohledně toho, že tu kouříš.
Tak řekněme, že jsem to udělal, jo?
Jo.
Díky.
Kolikrát denně to děláš?
Jenom když můžu.
Většinou na to nemám čas, ale pomáhá to.
Chceš se přidat?
Díky. Možná začnu, až budou děcka starší a vypadnou z domu.
Nějak mi to psaní nejde.
Podle mě by ses měla zeptat Rachel.
Vážně?
Máš práci?
Dělám na jeho nekrologu. Doufala jsem, že bys mi mohla pomoct.
O tomhle já vůbec nic nevím.
Já taky ne.
„Vincent byl hrdý na svou práci na městském úřadě.
Z pozice vedoucího odešel po 32 letech přátelských vztahů s kolegy.
Budeme vzpomínat na Vincentovu oddanost rodině a přátelům,
vřelou povahu, smysl pro humor a neutuchající lásku k New York Jets.“
To je celý?
Zatím jo.
Vím, že to zní hrozně suše,
ale nevím, jak jeho život shrnout do několika slov.
Zatím ti to šlo dobře.
Nevím, kdo tohle čte. Já teda ne. Kdo ho znal, ten ho znal.
Je to spíš takový záznam.
Jako když řekneš: „On existoval, jestli vás to zajímá.“
Já se klidně vsadím,
že můžeš napsat cokoli, a nikdo si toho nevšimne.
Vzal si pár šílenejch bab, vychoval několik šílenejch bab.
Díky.
Dobře, tak vážně, jo?
Vincent…
miloval Jets.
Jo, to mám.
Rád se směje pitomostem.
Má rád starý filmy,
poslouchá desky.
Taky…
občas zavolá do rádia a začne tam s nima debatovat.
Občas se děsně naštve a začne ječet, a pak zapomene kvůli čemu.
Sere na spoustu věcí, na který by člověk srát měl.
„Sere na spoustu věcí, na který by člověk…“
Tak to je pravda.
- Všechno je to pravda. - Já vím.
Je to zajímavější než to moje.
Ale i tak je to jenom seznam.
Snažila jsem se.
Jednou po smrti Sarah, když jsi byla na výšce, Katie, nebo to léto předtím,
ale byla jsi mimo město, a ty, Rachel, jsi…
Hodně večerů jsi trávila venku, takže nebylo neobvyklé,
že jsem s tátou byla večer doma sama.
Nepotřebovala jsem moc pomáhat s úkoly a on ještě truchlil, víte,
ale občas jsme se po večeři dívali na film nebo nějaký pořad.
A pořád na to často myslím.
Byl takový klid.
A jednou večer ho hodně rozčílilo, na co jsme se dívali.
Už nevím, o co šlo, ale někdo tam umíral a on mi chtěl vysvětlit,
že ta smrt, co jsme v tom filmu viděli,
vůbec neodpovídala tomu, jak je to v životě.
Že v knihách a filmech a ve všem, co vyobrazovalo smrt, je to špatně.
Že se to pokazí právě tím, když to převádějí na obraz nebo slova.
Byla to jedna velká lež. To, co jsme sledovali…
Ještě si to pamatuju.
„Jediná možnost, jak shrnout něčí život,
jediná možnost, jak ukázat,
co ten člověk dělal, kým byl, jak miloval a…“
- Co se děje? - Nic. Spí.
Jenom už musím jít.
To bylo šílený.
- Myslela jsem si, že se něco stalo. - Já taky.
Vážně je to šílené.
Všechny jsme vynervované. Mám z toho špatný pocit.
Půjdu ji vyprovodit.
Co? Ne, momentíček.
Nemůžeš to nedoříct. Říkalas…
Co táta říkal o umírání?
No jo.
Jenom že jediný způsob, jak opravdu popsat smrt, je absencí.
Všechno ostatní jsou jenom představy.
Tak jo.
Takže vlastně…
nepiš nic.
Podle mě tím chtěl říct, že opravdu poznáme, kým byl, až potom.
Ale já přece vím, kým kdo je, i když ještě žije, ne?
Jo.
Tak trochu. Aspoň to, kým je teď.
No…
Nic mi do toho není, ale…
slyšela jsem, jak se hádáš s Tracey, ale ona taková je jenom teď.
Jako teenagerka. To přece víš.
Podle mě taťka myslel
úplně všechno.
Fakt všecko, víš?
Všechny ty různý časy a různý lidi, kterými jsme.
Víš? Všechno.
Jo.
S Tracey se na to snadno zapomíná.
Mám pocit, že taková bude pořád.
Ne.
I jako starší bude děsná, ale bude děsná jinak.
Dělám si srandu.
Jo, já vím.
Promiň, že jsem tady nebyla častěji, abych ti pomohla.
Vím, že to bylo těžké.
V pohodě.
Mně se to líbilo.
Ale díky.
A doufám, že odsud neodejdeš.
Proč?
Protože chci, aby ten byl zůstal v rodině.
Nechcete tam teď zajít společně?
No tak, pojďte.
- Koukej, koho tu máš. - Všechny svý holky.
Ahoj.
Tati, to jsem já.
Vstát.
Cože, tati?
Nerozumím ti. Chceš nějak posunout?
Zopakuj to, prosím.
Myslím, že se chce posadit.
Vážně?
Tati?
- Bacha na obraz! - Dobrý.
- Bože. - Hej.
- Není to blbost? - Pomalu.
Tak jo. Opatrně, prosím.
- Pozor na nohy. - Za mnou.
- Bacha. - Jo. Tak, tati.
- Ať sedí rovně. - Dobře.
- Jo? - Jde nám to.
- Tak jo. Dobrý. - Hele.
Asi chce do svého křesla.
Do křesla? Vážně? Co když bude potřebovat převézt?
Kam?
- No dobře. - Dobře.
- Tak jo. - Dobře.
- Tak. - Jo, tu židli pryč.
- Dobrý? - Jo, dobrý.
Ten monitor dej sem.
- Dobře. - Počkat.
Zvednu ti nohy, tati, dobře?
- Zabrzdi to. - Jo, na obou stranách.
- Raz, dva, tři. - Zvedáme.
Dobrý.
Jo, zapojím to vzadu.
Tak. Na.
Jo, díky.
Pozor.
- Dobrý? - Jo.
- Je to zapojené. - Dobře.
Kyslík jede.
Dobře.
Jo.
Ahoj.
Co teď? Jíst by asi neměl.
Prostě spolu posedíme. Pustíme si film nebo zápas.
Tati, Titans nám podělali sázku, ale ještě můžeme mrknout na Bills.
Chtěl bys?
- Otoč se, Christino. - Jo.
Snad se tam vejdeme.
- Tak jo. - Jo.
Tak.
To bylo děsný.
Tatínku.
Holky, prosím vás…
- Ten zvuk… - Tati…
Počkej.
To nemůžeš.
- To ne. - Ne, já…
Ne, já sám.
Tak…
Ještě v sobě nějakou sílu mám.
Nechte si ty vyděšený výrazy.
Už jsem se válel dost dlouho.
Děkuju za snahu, ale…
Ne.
Rachel je tvoje sestra.
Je to moje dcera.
Nevychoval jsem ji jako vlastní.
Je moje vlastní.
Kdyby na to měla krev vliv, měla by úplně jinýho tátu.
Měly byste tátu, jakýho jsem měl já.
Můj táta byl pěknej kretén.
Ale to víte.
Byli jsme příbuzní, ale…
žádnej táta to nebyl.
Vůbec netušíš, jak moc na tobě Rachel záleží.
Jak moc pro ni znamenáš.
Když jsi šla na vejšku a odstěhovala ses…
Tak smutnou jsem ji nikdy neviděl.
Teda jenom když její máma onemocněla a umřela.
Pořád jsem čekal na den, kdy si konečně uvědomíte, proč se tak hádáte.
Jak moc jste si podobné.
Až tady nebudu, všechny tři se snažte.
Vím, že spolu můžete mít lepší vztah.
I po mé smrti vás bude něco pojit a bude to ještě silnější.
Já to prostě vím.
Christino.
Christino…
Vím, žes neměla dobré dětství.
Slyšel jsem, cos říkala o tom, jak jsme se dívali na filmy.
Bylo to jen tehdy. Nevěnoval jsem se ti dost.
A ostatní vlastně taky ne.
Nedokážu ti popsat, jak mě to mrzí.
Tys prostě…
Od chvíle, kdy ses naučila chodit,
to vypadalo, že nikoho nepotřebuješ.
Všechno jsi zvládala sama.
A když ti umřela máma, vypadala jsi v pořádku.
Mělo mi dojít, že to není možné. Že trpíš úplně stejně.
Ale já jsem se tolik trápil, že jsem to neviděl.
A pak jsem se znova zamiloval a…
Té tvojí holčičce nic scházet nebude.
Dívám se, kolik máš lásky pro ni, pro Davida
a pro kohokoli dalšího, pokud se rozhodneš pro další děti.
A děkuju ti.
Děkuju ti, že to děláš líp než já.
Že děláš víc.
Hergot, jak já mám tohle město rád.
Žasnu nad ním.
Jako švábi a plevel i my nějak přežíváme.
A budou mi chybět ti duchové
a ty vzpomínky, který tady mám na každým rohu.
I ze mě už asi brzo jedna bude.
Kromě vašich matek jsem měl ještě jednu pravou lásku.
To jsem byl ještě hodně mladý. V létě, když jsem šel k pobřežní stráži.
Jmenovala se Bliss.
Já vím, ale v Irsku to tak neobvyklé není. A ona byla Irka.
Z Queens.
A zrovna jako vy tři
a jako vaše matky
se o sebe dokázala postarat.
Ale já do té doby nikoho jako Bliss nepotkal.
Zajímala se o víc věcí než všichni lidi, které jsem do té doby potkal.
Možná i od té doby.
Samotný život,
svět i lidé, to vše jí přišlo zajímavé.
A bylo opojné být tomu nablízku. Nemohl jsem se toho nabažit.
Přál jsem si vnímat jako ona.
Snažil jsem se o to.
A pak jsem odešel.
A když jsem tam skončil,
už jsme si nepsali, a jak to tak bývá, nějak jsme se jeden druhému vzdálili.
A pak už jsme se nevídali ani jsme se nepotkali.
Kromě jednoho dne.
Každý jsme byli se svou partou, když jsme se potkali. Byla to chvilka.
Chytil jsem ji za ruku a řekl: „Ahoj.“
A ona odpověděla: „Ty si mě ještě pamatuješ?“
A já na to: „Samozřejmě.
Změnila jsi mi život.“
Na to se usmála.
Ale jestli mě něco mrzí, tak to, že jsem asi měl…
Mohl jsem se vyjádřit líp.
Není v tom žádná velká lekce.
Já…
Víme, že každý umře s aspoň jednou výčitkou.
Ale já…
Jenom chci, abyste věděli o té lásce.
Je to něco, co mě zásadně změnilo.
Tati?
Udělalo to ze mě
toho, kým jsem.
Tatínku.
- Tati? - Tati.
- Tati? - Tati?
- Kým… - Tati?
- Tati! - Ne.
- Tatínku. - Tatínku. Tati.
Tati!
UPŘÍMNOU SOUSTRAST
DŮLEŽITÉ INFORMACE OHLEDNĚ ÚMRTNÍHO LISTU
Táta nás opustil.
Pět kachniček si vyšlo ven,
někam daleko za kopcem.
Máma kachna řekla: „Kvák, kvák, kvák, kvák.“
Ale jen čtyři kachničky uviděla pak.
Čtyři kachničky si vyšly ven,
někam daleko za kopcem.
Máma kachna řekla: „Kvák, kvák, kvák, kvák.“
Ale jen tři kachničky uviděla pak.
Tři kachničky si vyšly ven,
někam daleko za kopcem.
Máma kachna řekla: „Kvák, kvák, kvák, kvák.“
Ale jen dvě kachničky uviděla pak.
Dvě kachničky si vyšly ven,
někam daleko za kopcem.
Máma kachna řekla: „Kvák, kvák, kvák, kvák.“
Ale jen jednu kachničku uviděla pak.
Jedna kachnička si vyšla ven,
někam daleko za kopcem.
Máma kachna řekla: „Kvák, kvák, kvák, kvák.“
Ale žádnou kachničku neuviděla pak.
Jak to jde, Rachel?
Už jsem to slyšel.
Je mi to líto.
Zvládáš to?
Jo.
Jsem v pohodě.
Díky, Victore.
Smutná máma kachna si vyšla ven,
někam daleko za kopcem.
Táta kačer řekl: „Píp, píp, píp,
píp!“
A všechny ty praštěný kachničky uviděl pak.
JEHO TŘI DCERY
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich
JEHO TŘI DCERY