Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
САН-НІКОЛА-АЛЬ-МОНТЕ, ІТАЛІЯ 1 486 М НАД РІВНЕМ МОРЯ, -2°C
21 ГРУДНЯ
Ти - покійник.
Тобі кінець! Чуєш?
Кінець!
Мамо, а ти не можеш будити мене, як усі нормальні матусі роблять?
Я вбила всіх нормальних матусь.
На тобі! Ось так!
Як гадаєш, тато повернеться до Різдва?
А ти не чув? На його вертоліт напала акула.
Та годі тобі. Хоч раз можеш серйозно?
- Ми ще ті шибайголови, так? - Навіть трохи занадто.
Еліє, не кажи так про себе.
А я і не про себе.
Ну, дякую.
Тобі пощастило, що я спізнююся, а то б залоскотала тебе до смерті.
Я біжу до крамниці.
Навіщо? У нас нарешті з'явився клієнт?
Я не винна, що люди вже не грають
хорошими іграшками.
Хай там як, а мені подобаються маріонетки.
Гарного тобі дня, любий. І не забудь...
Ніколи не припиняй мріяти, навіть у розпалі дня.
Хороший хлопчик.
Попрощайся.
- Бувай. - Бувай!
МАЙСТЕРНЯ САНТА-КЛАУСА, ПІВНІЧНИЙ ПОЛЮС 2 147 М НАД РІВНЕМ МОРЯ, -49°C
Веселіше, друзі! Різдво вже близько.
Гідрометцентр прогнозує буревій подарунків
усім слухняним діткам. І жодного вередливим, звичайно.
Нагадуємо про сувору заборону на спілкування з дітьми.
Але не забувайте про різдвяну магію.
Я не підведу. Він обожнює великі олівці.
Сподіваюся, ще не запізно.
Оголошення від комунальників.
Пістолет із блискітками підлягає обов'язковому очищенню після використання.
Заспокойтеся, тихіше!
Я покличу вас. Візьміть номер.
До теми про іграшки. Сьогодні останній день
для презентації ваших винаходів.
Затійника цього року викинуть із кабінету начальника?
Або й носа не встигне туди сунути?
- Дев'ять! - У мене!
Проходь.
Ті, чиї прототипи було схвалено,
пройдіть до зони збирання на тестування.
Зроби з мене Ельфа
Ви дозволите, Ваша Високосте?
Неслухняні діти...
Вони зараз усюди.
Ви тут, Ваша Іграшковосте?
Хто це?
Старий добрий Затійник!
Що ти приніс мені цього року?
Створив якісь нові іграшки?
Я дещо нервую, ледь не тремчу,
адже я перевершив себе.
Зробив це. Багатозвучний свисток.
Як мило!
Ти що тут робиш, Затійнику?
Я дала тобі 60-й номер, а зараз назвали лише дев'ятий.
Як таке можливо?
Затійнику.
Ваша Грайливосте, його поведінка ставить під удар
доброту ельфів, що віками характеризувала нас.
Ідіот!
Ваша Іграшковосте, цей свисток може видавати
будь-який звук, який ви забажаєте.
Дітям він дуже сподобається.
Хочу почути кошенят. Ти ж знаєш, як я їх люблю.
Так. Він працює навпаки. Треба вдихати.
А тепер крики з фільмів жахів. Ану!
Та щоб тебе.
А тепер - шнурівки чоловічих туфель з 50-х
труться об грамофон.
Обожнюю грамофони.
Але... Затійнику!
Молодець.
- Дякую. - Прошу.
Останній винахід, але не менш чарівний.
Мій найвеличніший шедевр.
Що ж! Подивимося.
Ось це.
Це - дзи...
Дзи...
- Дзиґа. - Так.
Вона й справді діє як дзи... Як дзи...
- Дзиґа. - Дякую.
Але крутиться не вона сама.
Обертається кімната!
Уся кімната крутиться.
Так. Уся кімната крутиться.
Та ти знаєш, як її вимкнути?
Я над цим працюю!
Як її зупинити?
Затійнику!
Зупини її!
Затійнику!
Негайно зупини її!
Як?
Зупини!
Вибачте!
Затійнику. Я тебе вб'ю!
Наступний!
Твої штучки будуть тут...
СХОВИЩЕ НЕПРИЙНЯТИХ ПРОТОТИПІВ
...як і ті, які ти зробив раніше.
Твої винаходи небезпечні.
Божевільні.
Мої іграшки дарують дітям пригоди, яких вони шукають.
Звідки тобі знати, що шукають діти? Ти хоч одне дитя бачив?
Що ти про них знаєш? Лише читала про них.
Наче це побутова техніка.
Ну, на відміну від тебе,
я все ще... ельфиня-будівнича!
А ти - жалюгідний невдаха!
Я переборщила.
Затійнику, там шукають кравця футбольних м'ячів. Перепрошую.
Ну-бо, чого тягнеш? Швидше.
- Віддай! - Дай відкрити.
Я сам хочу відкрити.
Забери руки!
- Готові? - Уперед.
ФантастиКартка
Священний молот кунсткамери.
Уже маю.
Син троля!
Але це картка напівкровки!
Ельф-будівничий!
Він може створювати магічні артефакти?
Його в мене нема.
Ну, зачитай уміння!
Читай уже!
Привіт, невдахи!
Привіт, Джіадо!
Це «Дружок Бадді»? Де ти його дістала?
Хто дозволяв до мене говорити?
Я їй його подарував. Лише тато може їх продавати.
Не те, що твоя мама-невдаха, яка мотлохом торгує.
Ти що там ховаєш? Показуй.
Тікаємо!
Боягузи!
Біжімо за роверами.
Хутчіш, вони тікають!
Ну ж бо, скоріше!
Та швидше ж ви!
Коли ти вже навчишся їздити на велосипеді?
Облиш мене. Рятуйся сам.
Ні! У нас вийде!
Як спіймаю, уб'ю!
Вони вже близько.
Ми відірвемося, довірся мені!
Ай!
- Віддай! - А то що?
Що як не віддам?
Що, поб'єш мене?
Хочеш її забрати?
Приходь завтра на гонки на санях. На «Стрибок диявола».
Не вб'єшся - вона твоя.
Але ж тобі духу не стане.
Бовдур.
Забираймося звідси.
Чхати на нього. То напівкровка.
Тролячий син.
Ці антикварні іграшки милі, так?
Та дещо застарілі.
Закладаюся, навіть Елія дістає тебе через «Дружка Бадді».
Якби мені давали по копійці за кожне питання про нього,
я б уже розбагатіла.
Ти вимовила магічне слово, люба.
«Розбагатіти».
Привіт, Івано! Як справи?
Я дістав цілий ящик таких.
Навіть Сан-Нікола-аль-Монте стане центром світу.
Чіокко, прошу, забери це.
Але ж, Івано! Ти що, мене не хочеш?
Ні, не хочу! Я радше збанкрутую.
Кожного Різдва те саме.
Усі дуріють від популярної іграшки,
а наступного дня... Бах! Забувають про неї.
Боже, борони...
Ти права, Івано, але саме люди формують попит.
Як скажеш.
Треба давати їм, що вони хочуть, так?
Скажи мені... Скільки ти замовиш?
Сто, двісті? Ну ж бо.
Івано...
Я знаю, що в тебе складні часи.
І тепер, коли чоловіка немає...
Тобі, напевно, нелегко.
А стане ще гірше,
коли інші магазини стануть продавати мою іграшку.
Я кажу це заради твого блага, Івано.
Тобі начхати на мене,
як і на Різдво й іграшки, а на дітей - тим паче!
Торік ти продавав підроблені пральки.
Так Луїджино збанкрутувала. А Роза, пекарка?
Лишилася з діркою від бублика, коли ти почав продавати...
Лабораторну безглютенову пшеницю. Ти - акула.
Зла акула.
Ти розбиваєш мені серце, Івано.
Я лише простий підприємець, який знає, як у світі все влаштовано.
Мамо, ходімо. Я голодний!
Так, любий, ідемо.
Чіокко, забери це все та йди.
Івано...
Якщо ти зараз відмовишся, то пролетиш.
Ти хоч розумієш, що втрачаєш?
Геть із моєї крамниці!
Привіт, Еліє! Хочеш пограти зі мною?
Диви, як вона чіпляє дітей.
Вимітайся звідси зі своїм мотлохом! Геть!
Ця крамниця збанкрутує!
Тобі того ж!
Ця крамниця збанкрутує.
Я знаю, що подобається дітям.
СХОВИЩЕ НЕПРИЙНЯТИХ ПРОТОТИПІВ - СЕКТОР B
Діти люблять м'які іграшки та боротьбу.
Плюшеве ведмежа-борець.
Вони не прийняли навіть тебе.
Чому ти виставила Чіокку?
Бо я знаю, чого хочуть діти.
Упевнена?
Я - дитина, і знаю, чого хочу.
Невже? І чого ж?
«Дружка Бадді», наприклад.
І чому ти його хочеш?
Бо він крутий, новий, і його всі хочуть.
Прибери Діно, будь ласка.
Гадаєш, правильно вважати щось крутим лише тому, що всі це хочуть?
Старі речі наганяють на мене тугу.
А мені вони подобаються. Дарують мені радість.
Тато не дзвонив?
Бери годинника, пограємо в години.
Не забувай, коротка стрілка - години,
а довга - хвилини.
Отже, котра година?
Зараз...
- Десята. - Добре.
І 45. Зараз 10.45 вечора.
Так!
Молодець!
Відмінно, гарна робота.
А ще ми тепер знаємо, що вже пізно.
Ну ж бо, залазь під ковдру.
Скоро Різдво,
тож заплющуй оченята та мрій про щось велике.
Будь-що, що серце забажає. Добре?
- Добраніч! - На добраніч!
Розкидач подарунків!
Скільки ж часу він би зберіг Санті...
«Але ж Затійник некомпетентний!
Він видумує безглузді речі.
Затійник божевільний.
Винаходи Затійника небезпечні!»
Не цього Різдва. Затійник про це подбає.
Допоможіть! Тільки не по голові!
У мене мало часу, тому скажу коротко.
У мене мало часу, тому скажу...
Слухай, коротуне, у мене мало часу, тому скажу коротко.
Я - Затійник.
Я з будиночку Санти, ельф-будівничий.
Це ще одна витівка Вітторіо?
Розв'яжи, глянемо, хто сильніший.
Збоже...
Перевірка. Один, два, три. Збожеволів?
- Допо... - Замовкни!
Чому ти кричиш? Припини!
Якщо не кричатимеш, отримаєш подарунок. Ясно?
Ясно? Обіцяєш? Не кричатимеш?
Не кричи!
- Допо... - Заткнися!
Не кричатимеш? Зажди.
Подивимося. Де ж воно...
Ось. Як називається?
Суперкулька.
Її ми теж робимо на Північному полюсі. Із сопель оленів.
Це базова версія, так.
Ну, добре. Я внесу кілька змін.
Дозволь представити лизуна-прибирача іграшок.
Милий, так?
На Полюсі його не оцінили, ні. Вони заздрять мені до біса.
Але все ж цінують мене.
Цей лизун може прибрати всі твої іграшки.
Можеш улаштувати розгардіяш, а він про все подбає.
Як мама, але без бурчання.
Зараз покажу тобі.
Схожий на щось зі старого фільму жахів.
Навряд чи він безпечний.
Та безпечний. Безсумнівно. Лише собаці не давай,
коту чи дитині, інакше вибухне.
Щось прибирання переходить межі! Ця штука їсть усі мої іграшки!
- Ой. - Не ойкай.
Зупини його!
Зажди, це не так просто.
У нього є власна думка.
Це живий організм, розумієш? Тому це трохи складно,
але в мене є ідея.
Я займаюся цим. Зараз.
Є. Я все владнаю, не хвилюйся!
Я приручаю його. Про все подбаю.
Я тобі покажу!
Бачиш? Він майже відключився.
Є! Попався!
Ось.
Готово. Сподіваюся, він не заб'є труби.
Готово. Ось так.
- Отже, малюче... - Елія.
- Малюче Еліє. - Геть з мого дому.
Я б із задоволенням,
але без твого листа про повернення я застрягну тут із тобою.
Ясно?
Ти ж ельф-будівничий? Придумай щось.
Я потрапив сюди як подарунок,
а небажані подарунки можна повернути
лише через лист про повернення,
написаний дитиною, яка отримала його.
Але я просив про круті сани.
Слухай, я знаю, як працює Полюсна бюрократія.
Мені треба назад до Різдва, бо...
- Тебе відсторонять? - Мене?
Лише послухайте: відсторонять. Я помру, здохну, дуба вріжу.
- А ти не перебільшуєш? - А схоже на це?
Хто сказав, що якщо не повернешся до Різдва, то помреш?
Різдвяний дух.
- Як «Різдвяна пісня»? - Ні.
То Різдвяні духи. Різдвяний дух пронизує все навколо,
але на Землі з'являється лише в цю пору року,
а потім на ранок, на Різдво зникає
десь між обміном подарунками й обідом,
коли яскрава магія очікування замінюється
гірким розумінням, що цей день
нічим не вирізнятиметься від жодного іншого Різдва.
- Таки помреш? - Ти не слухав?
Напиши для мене листа, будь ласка.
ЛЮБИЙ САНТО
Ти писати будеш?
У тебе творча криза?
Послухай дурного ельфа. Я маю повернутися на Полюс,
адже я почав щось на кшталт революції.
Ти можеш помовчати секунду? Я зосереджуюсь.
Скажи, якщо я можу пришвидшити паперову тяганину.
Я - ельф, і у мене немає відбитків, тож мене не посадять.
- Як щодо цього? - Досить вже!
- Я ситий по горло! - Ти куди? Що таке?
Хіба тут сильно жарко?
- Ти можеш сам написати листа. - Як...
Завтра я ганяюся з Вітторіо,
а з цими саньми пощастить, якщо виживу!
Я відремонтую. Я - майстер із саней.
- Забирайся! Геть! - Добре. Ай!
Легше ти. Ця штука болюча! Припини!
Еліє?
- Сонечко? - Мама йде.
Не проблема. Просто закрий вікно, опусти штори та...
Еліє?
І не повертайся!
Сонечко, все добре?
Так.
Я просто почув шум.
Може, це олені Санти.
Ні, аж ніяк. Просто поганий сон.
- Що тобі наснилося? - Нічого.
Точно все гаразд?
Так, усе добре. На добраніч! До завтра.
- Добре. На добраніч! - На добраніч!
Але як...
Зараз полагоджу.
Олень!
22 ГРУДНЯ
Мамо?
Як гадаєш, ельфи існують?
Поглянь сюди. Ти як думаєш?
Та ні, ти знаєш, про що я.
Звісно, існують. Ельфи, гноми, феї -
усі казкові істоти. У дитинстві я бачила одного.
Який він був? Були загострені вуха?
Так, і він іскрився.
- Іскрився? - Ага.
Його руки?
Руки, ноги, вуха - усе.
Я завжди тобі кажу: «Ніколи не припиняй мріяти».
Іди чистити зуби.
СТРИБОК ДИЯВОЛА 1 742 М НАД РІВНЕМ МОРЯ, -5°C
Онде він.
Привіт.
Слухай, я всю ніч про це думав.
Я не хочу, щоб ти вбився там через «ФантастиКартку».
Пізно відступати.
Еліє, увімкни мізки на секунду.
Ти й на ровері їздити не вмієш, які твої шанси на санях із Гори смерті?
Ти надто молодий, щоб умирати.
Ти ще ж навіть не цілований.
Поїдеш замість мене?
Я? Ти ж знаєш, я боюся висоти. Я загину на цьому спуску.
А я теж не цілувався ні з ким.
Ні! Забудьте про це, нізащо.
І я цілувалася. Не те, що дехто.
Що? З ким?
Ось вони.
Клоуни долини.
Привіт, гноме! Готовий страждати?
У штани вже наклав? Чекаю тебе на вершині.
Привіт, Джіадо.
Побачимося внизу.
Ти впевнений?
Ти - покійник.
Уперед!
Геть з дороги!
Ти все ще мені заважаєш!
Я зараз тобі покажу.
Бувай!
Малюче Еліє? Затійник із тобою, чуєш мене?
Що? Як таке можливо?
Вчора, коли ти сказав про перегони, я вніс деякі зміни.
Що?
Якщо пробачиш мене, я владнаю все, перш ніж ти скрутиш собі шию.
Що?
Домовляємося: я зроблю так, щоб ти вижив і переміг,
а ти напишеш для мене листа, і тоді бувай, згода?
Добре, роби, що хочеш. Я згоден.
Як же я люблю запах воску для лиж зранку.
Ні!
Ну ж бо, сніг тане.
Забери мене з дороги!
Я точно помру!
Вибач!
Якби на санях не сиділа дитина, вони б їхали швидше.
Так!
Зріжемо кут.
Затійнику!
Я ніколи не наздожену його!
Ну ж бо, майже на місці!
Він що, наздоганяє?
А зараз гранд-фінал.
Допоможіть!
Мені точно кінець!
Я ж іще ні з ким не цілувався!
Пам'ятаєш, я казав, що дещо змінив?
Насправді, я казав про великі зміни.
Затійнику!
Якого...
Затійнику! Прошу, припини!
Скуштуй цього, оленяча сопля!
Щоб тебе дідько вкусив!
Ось він!
Так! Молодець!
Ура! Я виграв гарнісінького листа про повернення.
Ти переміг! Переміг!
Підводься! Ти був чудовим!
Як ти так добре катаєшся?
Де ти взяв ці сани?
У маминій крамниці!
А ще в неї купа інших іграшок.
Ми ще не закінчили! Ясно тобі?
Ходімо!
Знаєш що? Залиш собі свою карту з ельфом!
Йдіть сюди, народ.
Розповім вам секрет.
Дивися, не підведи мене.
Перевірка, один, два, три.
Дивися, не підведи мене, ясно?
Затійнику, тепер начистоту.
Ти хочеш листа про повернення, а я хочу врятувати мамину крамницю.
І всі хочуть твої іграшки.
Обіцяю, що коли ми закінчимо, ти отримаєш свого листа до Різдва, добре?
Їм справді потрібні мої іграшки?
Отже, навіть зубні феї існують!
Так, і вони живуть у дуплах.
Вона дурна чи що?
Зубні феї? Та ну!
Цей тип не схожий на ельфа Санти.
Слухай, оленяча дупко,
я відгамселю тебе так, що ти ніколи не забудеш!
Поводься добре, а то погано буде.
- Еліє? Сонечко? - Мама йде. Геть!
Я швидко перекушу та біжу до крамниці.
Знаєш що? Усі божеволіють від моїх іграшок!
Привіт, діти!
- Мамо. - Що?
- Маю тобі дещо сказати. - Що?
Пам'ятаєш нашу ранкову розмову про ельфів?
Так.
Ну... До мене прилетів ельф.
Ельф? У тебе все добре, сонечко?
Нарешті тут хоч хтось гарно вдягнений.
Гарна іграшка. Що це?
Паровоз. Трохи нуднуватий, не думаєте?
Можемо дещо вдосконалити.
Можна додати крила, щоб він літав.
Оце так хід думок.
Вуаля!
Справжній маленький помічник Санти!
Так, вони справжні.
Рада знайомству. Я - Івана, мама Елії.
Приємно. Я - Затійник.
То чим займемося?
Ну, пропоную зробити кілька іграшок.
ТАЄМНИЙ СКЛАД ЧІОККИ
Та годі тобі, не засмучуйся, синку.
Маленькі невдачі трапляються з кожним.
Послухай свого батька. Зі мною теж таке постійно буває.
Але я не хочу бути, як ти.
Слухай, тато любить тебе,
і він на порозі укладення важливої угоди.
Ага, байдуже. Ти так щороку кажеш.
Колись ти теж станеш дорослим
і зрозумієш, що перемога дається нелегко.
Ось... Усе майже готово.
Але пам'ятай... Неважливо, скільки разів ти впадеш.
Головне - скільки підіймешся.
Принаймні прояви трохи поваги до батька.
Хутчіш там із тими коробками! Швидше вивантажуйте «Дружків Бадді»!
Вітторіо!
ФАБРИКА ЕЛЬФІВ
23 ГРУДНЯ
Чудово.
- Хочу торкнутися вух! - Вони справжні.
Оцю хочеш? Дивись, що вона робить...
Бачила? Беремо?
- Дуже дякую! - Дякую!
- З Різдвом! - З Різдвом.
А ти, красуне, що б ти хотіла?
Ляльку.
Ляльку...
Так, у нас їх ціла купа, і ми ще можемо адаптувати їх під тебе.
Тату! Кораблик, кораблик!
- Ти ж хотів «Дружка Бадді». - Ні, то відстій.
Я хочу кораблик, що стріляє цукерками.
Ну, добре. Візьмемо кораблик, який стріляє цукерками...
Щоб вразити стоматолога наповал.
Добре. Отже, корабель, що стріляє цукерками?
- Саме так. - Гаразд.
Буде готово завтра до обіду. Добре?
- Чудово. - Добре.
- З Різдвом! - Дякую! З Різдвом.
- Вітаю! - Вітаю.
- Ось і мама. - Я тут.
Твій плюшевий ведмідь-борець буде готовий увечері. Радий?
Можна й мені замовити?
- Зараз, Марто? Диви, який ажіотаж. - Прошу.
Хочу олівці, які можуть оживити єдинорога.
- І я такі хочу. - І я. Дві пачки.
Їх ми не можемо зробити, вибачте.
Уявив себе продавцем? Я розберуся.
Що ти хочеш?
Олівці, які оживляють єдинорогів.
А якщо я зроблю тобі пенал
лише з одним олівцем, що змінюватиме колір на який забажаєш?
Що скажеш?
Відстій.
Добре. Продовжуй ти тоді.
Ну ж бо, ми ж найкращі друзі!
На що вона дивиться?
- Вибачте, мені треба йти. - Гаразд.
Будь гарним хлопчиком.
Привіт, Джіадо! Тобі допомогти?
Я тут іграшку шукала для Аттіли.
Ти прийшла за адресою.
Любий? Яку ти хочеш?
Дивись. Йому подобаються ельфи.
Врешті-решт, кому вони не подобаються?
Такий милий. Скільки йому?
Час до майстерні... Побачимося пізніше.
А тут круто.
Ніколи тут не була.
Це ти ще майстерню не бачила. Вона теж крута.
Можу показати тобі тут усе.
Може, на роверах покатаємося?
Зараз?
Просто... Мені мамі треба допомогти.
Так багато людей, треба іграшки продавати...
Точно. Зрозуміло, невдахо. Побачимося.
Трохи порахуємо, Дружку Бадді.
Це ж купа грошей.
У газетний кіоск Маріо - 45 одиниць. Це 1 800 євро.
Тридцять у газетний кіоск Дезоліни - це...
Алло!
Маріо!
Як скасовуєш замовлення?
Чому?
Усе одно я його терпіти не можу. Він трохи пришелепкуватий.
Викреслюємо Маріо...
Алло! Дезоліно!
Тобто вони тобі більше не потрібні? Чому?
До чого тут Івана?
Хто це?
Хто це сміється?
Хто тут?
Санта приносить подарунки всім хорошим діткам.
А ти знаєш, що він приносить неслухняним?
Не знаю.
- Вугілля? - Ні, не вугілля.
Неслухняні діти отримують...
Помсту.
Вони всі заплатять за те, як вони до тебе ставляться.
Усе, що треба зробити, - дізнатись, у чому секрет іграшок Івани.
А тоді... Цього року ти станеш Санта-Клаусом у Сан-Нікола-аль-Монте.
Так.
Цього року я буду Санта-Клаусом.
Що з тобою таке? Чого ти такий дурний?
Вона запросила тебе на побачення, а ти проґавив свій шанс.
Говори тихіше!
Усе одно то було не побачення.
Не час відволікатися. Мушу зосередитися на крамниці.
Ага. Ти відмовки вигадуєш.
Наклав у штани, бо довелося б сказати, що їздити не вмієш.
Ти не розумієш. Мої батьки посварилися через крамницю,
яка насправді - ще той тягар.
Мама не знає, як із нею впоратися.
Але з допомогою ельфа я зможу все налагодити
та повернути батька.
Як хочеш.
Але мені тато завжди каже,
що перемогти всіх неможливо.
Принаймні ти зі своїм розмовляєш.
До завтра!
- Ну ось. Що скажеш? - Мило.
- Зробити, щоб кінь літав? - Чому б ні?
А правда, що якщо крамниця процвітатиме, твій чоловік повернеться?
Це Елія сказав?
Думаю, через це він не дає мені повернутися на Полюс.
Він одержимий керуванням крамницею, щоб усе було ідеально.
Він став поводитися як дорослий, коли батько пішов.
Я щосили намагаюся його відволікти, щоб він більше грався, але...
Він хоче все контролювати.
А тим часом дитинство минає повз.
Може, ти йому допоможеш.
Це я допоможу?
Мабуть, я неясно висловився.
Якщо я не повернуся на Полюс, я покійник! Копита відкину. Розумієш?
Скажімо, що наразі виживання - моя основна задача.
Вибач, ти правий. У нього все ж батько є.
Проте не хвилюйся. Дитинство - це як їзда на велосипеді.
Ніколи не забудеш.
Шкода, що Елія кататися не вміє.
Батько його не вчив.
Та ну, що за недолугий чоловік.
Трохи є.
Я закінчу пакування, приберу та зачиню все.
- Побудеш із Елією? - Добре.
Дякую.
Планета впала.
Так, ця бракована. Потім полагоджу.
- Йому не вдасться. - Ти не зможеш.
Ніхто з вас трьох.
Бачили, що я зробив? Ці люди навіть сотню не набирають!
Еліє!
Це я. Замаскувався, щоб не привертати уваги.
Дивися, мамо! Там ельф!
Ти чого тут стоїш?
Просто. Додому йшов.
Послухай... Ти мені довіряєш?
А що?
- Що? Здурів? - Йди за мною!
Тихо. Повторюй за мною. Швидше! Йди за мною.
Іди! Цього разу вдасться.
Ходімо, тут нудно. Пішли.
Ти все одно не такий сильний.
Я? Я набрав 300, а ви, хлопці, лише 200.
- Заткнися, йолопе! - Байдуже.
Хтось украв мій ровер!
Та кому він потрібен?
Ти про що? Там Аттіла.
Роби як хочеш. Я свій шукатиму.
Та ну і їдьте. Ви мені не потрібні, чули?
Я знаю, що ти не вмієш кататися.
Хто тобі сказав? Мама?
- Щойно додому повернеться... - Забудь про це!
Ти не вмієш лише тому, що тебе ніхто не вчив.
Але тобі пощастило.
Я буду твоїм учителем. Застрибай.
- Залазь. - Ні, але...
Ти мусиш, уперед.
- Але я не можу... - Тримай ровер і застрибай.
- Ось так. Легко, еге ж? - Я боюся.
Не бійся. Залазь і роби, як я.
- Не можу. - Готовий?
- Як спіймаю - уб'ю! - Добре.
Їдь, швидше!
Як їхати? О, боже.
Бачиш? Я знав, що ти можеш.
Затійнику, це неймовірно!
Не вірю, що я сам їду на велосипеді.
- Казав же тобі. - Це наче я лечу.
Ще б пак!
Що відбувається?
Затійнику!
Затійнику! Я лечу!
Я лечу!
Ура!
Не дивися вниз, спокійно.
На Північному полюсі так щонеділі!
Ми називаємо це Güttandlar.
Поїхали!
Куди? Затійнику, зачекай!
Ти молодець! За мною!
Наздоганяй!
Ще дякувати будеш.
Гарно, так?
Це неймовірно!
Не можу повірити, що я лечу!
А ти повір!
Як здорово! Дякую, Затійнику!
Ура!
Як круто!
Хто тут? Собака?
Тихіше!
Заспокойся!
Затійнику!
Затійнику! Допоможи!
Я так і знав. Я загину! Допоможи!
- Ні, допоможи мені! - Допоможи!
Допоможи!
Затійнику!
Аттіло!
За що?
Аттіло!
Я сумувала за тобою.
Привіт, серденько! Що сталося?
Ох ти ж, яка аварія!
Оце так падіння!
Агов, Аттіло. Ми знайшли твою Джіаду.
Усе навпаки.
Крадії! Ви звичайнісінькі крадії!
Украли мій ровер і мою собаку!
Чорт! Ти несправедлива до цього малого!
Коли могутній юнак Елія побачив, як собака вистрибнула з кошика
та побігла по вулиці, він позичив твій велосипед
і помчав назустріч небезпеці, щоб врятувати цього ікластого.
Я сам бачив цей героїчний вчинок.
Один, два, три, от так добре.
Це правда?
Не дожити мені до Різдва, як брешу.
Джіадо. Це годинник для людей із дислексією.
Ні, помиляєшся.
Усе одно дякую!
Не знала, який ти сміливий.
Небезпека - моє друге ім'я.
Чудово.
Побачимося.
Ходімо, серденько! Пішли.
Ну що, крига скресла, еге ж?
Тепер я заслужив на листа, так?
Ходімо.
Боже!
Івана, бісова психопатка!
Дякую...
Що тепер?
«Любий Санто-Калусе»?
Хто цей «Санта-Калус»?
Він - Санта-Клаус! По літерах. Санта-Клаус.
Ясно?
Це важливо. Це лист про повернення.
Добре.
- Гаразд. - Добре.
Удамо, що він добрий.
Гадаєш, мені легко написати листа?
Це дуже важко.
Тобі не зрозуміти. Як його відправити?
Як? Як звичайний лист. Заклеюєш його...
Потім клеїш марку.
Ельфійську марку.
Наклеюєш, і...
Я вмить опинюся на Полюсі.
Не проти, якщо я це зроблю?
- Авжеж. - Еліє?
Еліє, це ти?
Мамо! Я навчився кататися на ровері!
Я вмію їздити на велосипеді!
- Їхав дуже швидко? - Я літав!
- Затійник навчив мене. - Літав?
«Літав» голосно сказано. Метр-півтора, не більше.
Мій хлопчик!
Молодець який!
Мамо, не називай мене так. Мені десять.
Точно. Ти хазяїн у домі.
Затійнику, тобі справді треба їхати?
Не можеш попросити затриматися?
На жаль, не можу. Саме тому
різдвяний подарунок вручаю раніше.
- Справді? - Так.
Дивися. Це твоє.
Бінокль.
Узагалі-то, сердечний бінокль. Останній винахід.
У нього видно дорогу тобі людину. Навіть коли та далеко.
- Я можу побачити тата! - Авжеж.
О, Боже. Ні.
Це він! Ось він!
- Є питання приватності. - Тату!
Тату!
Що скажеш?
Чому?
Які нісенітниці! Сердечний бінокль! Я - магічний ельф, але це занадто...
Брехуни!
Ви всі - купка брехунів!
- Любий... - Ти!
Ти - хвора брехуха!
Він не приїде на Різдво, ти збрехала про все!
- Присягаюся, він казав... - Неправда!
Їдьмо на роверах?
Ти отримав свого листа,
забирайся з мого дому! Не хочу ніколи тебе бачити! Геть!
Забирайся! Геть! Йди!
Боже!
Як я до цього докотився?
А ви?
На що ви, у біса, витріщилися?
Це все ви винні!
Це все ваша провина.
«Купуй "Дружків Бадді", Чіокко! Справи підуть уверх!
Його кожна дитина хоче.
А їх так складно знайти, майже неможливо!
Ти озолотишся.
Розрахуєшся з усіма боргами».
А тепер мало того, що ніхто вас не хоче,
так ви ще й мене погубите!
Кляті, дурні, безглузді, смердючі монстри!
Ні, Чіокко. Ні.
Хто це?
Ти це сказав?
Скажи мені, друже Бадді.
Скажи мені.
Ти так близько, Чіокко, дуже близько.
Не напартач зараз!
Я вже не знаю, що робити.
Людям начхати на них.
Люди їх не хочуть.
Що мені робити?
Чорт забирай, тупоголовий який!
Треба пограти з ними, щоб дізнатися, що такого особливого в іграшках Івани.
Точно. Дякую, друже Бадді! Дякую за пораду!
Пісенька скінчилася.
Моя машина.
Ні, тільки не моя машина.
Тільки не машина!
Ні, тільки не машина!
Як таке можливо?
Мені шкода, що так вийшло.
Просто я іноді роблю речі, не подумавши.
З одного боку, це робить мене великим ельфом-будівничим, а з іншого...
додає клопоту з друзями.
Не скажу, що ми й справді друзі,
але в останні кілька днів ми багато часу проводили разом.
Еліє, ти можеш хоча б відпо...
Вітторіо, що ти тут робиш у такий час?
Тату, може, ми переборщуємо?
Так.
Ти й не уявляєш наскільки.
24 ГРУДНЯ
Добрий ранок,
ельфе-будівничий!
Що?
Я розумію.
Розумію.
Це через вуха? Це в мене вроджена генетична деформація.
Коли я нормально вдягаюся, усі кажуть: «Дивіться, які вуха!»
Добре, я - ельф-будівничий. Але, прошу, відпустіть.
Як не повернуся на Полюс до Різдва, мені кінець. У мене мало часу.
- Мало часу в тебе? - Так.
Тоді ти розумієш, як мені.
У мене теж мало часу.
Розв'яжіть мене, прошу.
Ага, помрій. Хочеш, щоб я тебе розв'язав?
Авжеж, чому ні? Зараз, любий.
- Авжеж, ось. - Дякую!
Ти здурів? Га?
«Розв'яжіть мене».
Точно хочеш повернутися додому?
- Так. - Серйозно?
Я можу відправити тебе туди, та спочатку ти маєш зробити дещо для мене.
Що?
Ти мусиш зробити мої іграшки такими...
- Щоб їх хотіли всі діти. - Добре.
Ти мусиш...
Оживити їх. Усі.
Усіх «Дружків Бадді». Оживити!
- Оживити! - Так!
- Оживити всіх «Дружків Бадді». - Ясно. Добре.
Вони мають ходити.
Вони мають розмовляти.
Вони мають рухатися.
- Мають стрибати. - Ясно. Добре.
Вони мають казати: «Привіт, малий! Як ти?
Привіт! Я - твій "Дружок Бадді".
Привіт! Я - твій найкращий друг.
Привіт, малий! Хочеш погратися?»
- Затямив? - Так.
Вони мають робити все.
Інакше ти повернешся додому 26-го грудня!
Як умирають ельфи?
Танете, як сніг?
Вибухаєте, наче зірки? Як?
Як усі інші.
Серйозно? Хочу на це подивитися.
Нічого особливого, звичайна смерть.
- Смерть... - Ти про що?
Просто падаємо.
- Це як? - Ось так.
Просто вмираємо.
Можна зайти?
Чому він нас покинув?
Він нас не покинув.
Ми розійшлися.
Деякий час у нас були складні відносини.
Та він завжди любитиме тебе.
І приїздитиме в гості за кожної нагоди.
Він завжди про тебе думає.
Я думала, що він має тобі сказати, але, вочевидь, помилялася.
Для мене це теж нелегко.
Дивіться.
Вітторіо з близнюками розвішують їх по всьому місту.
Цю іграшку мені Чіокка хотів продати.
Але ця інша.
Вона потворніша.
Написано, що вона робить речі, які не може жодна іграшка.
На вигляд як жива.
Наче...
Магічна.
Думаєте, Затійник доклав рук?
Хто ж іще?
Чому він не поїхав?
Може, його щось тримає тут.
Щось чи хтось.
Має бути тут.
- Що ти шукаєш? - Ось він.
Знайшов.
Що це? Бінокль?
О ні!
«Дружок Бадді»!
Дайте перепочити. Треба подих перевести.
«Дружок Бадді»!
О, ні! Затійника взяли в заручники, його катують.
Тобі видно, де він?
Ні.
Потрібна справжня зброя, щоб звільнити його.
Вам не потрібна зброя.
Вам потрібна уява.
Ти не розумієш. Нам дійсно потрібна зброя. Там армія монстрів.
Використаємо його ж творіння для його звільнення.
Спробуйте дізнатися, де його утримують.
Зустрінемось у крамниці?
Ось іще один.
Якщо підемо за листівками,
вони приведуть нас до заводу з Бадді, так?
Ага, ми ж у казці про Хлопчика-мізинчика.
Ось там ще одна.
А це не капелюх Затійника?
Якщо він не повернеться до півночі...
Листівки закінчилися.
Слід обривається тут.
Не слід було його виганяти.
Допомога потрібна?
Будь ласка, Джіадо, не зараз.
Шкода. Я думала, ви друга свого шукаєте.
- Ти знаєш, де він? - Ні.
Але чула, як Вітторіо з братами говорили.
Ви хіба не друзі?
Вони мені не друзі, ясно?
Може, дамо твоїй собаці понюхати його капелюх?
Він же зможе піти слідом?
Аттіла? З глузду з'їхав?
Прошу, Джіадо, питання життя і смерті.
Затійник...
один із ельфів Санти.
Ага. А я - північний олень.
Клянуся, Джіадо!
Є лише вісім годин на його порятунок.
Він не людина.
Він інший.
Якщо ми не допоможемо йому...
він загине.
Повір мені.
Тобі, тій, хто може намалювати все що завгодно,
я подарую силу оживляти все!
- Здорово, дякую! - На здоров'я!
Шершень через структуру крил та його вагу
не мав би літати.
Та він того не знає, тому літає.
А тобі, мій любий Фабіо,
я даю силу польоту.
Але я боюся висоти.
То й що? Дарованому коневі зубів не лічать.
Джіадо,
тобі натомість
я дам сили постояти за себе.
Дякую! Але я можу надавати стусанів і без рукавиць.
Точно!
- Можна я їх візьму? - Ні.
У тебе є кепка. Досить скаржитися!
Але я ж сказав, що боюся висоти.
А тобі, синку,
я дам...
рюкзак.
Рюкзак?
Я думав, у мене є переваги, оскільки я - твій син.
Ходімо. Звільнимо Затійника.
Усе не так легко.
Ми розберемося з хлопцями.
Але для його звільнення
нам потрібно дещо більше.
Наприклад?
У мене є ідея.
Стійте тут.
Затійник має бути десь тут.
Так, але як туди потрапити?
Тут зачинено.
Подивлюся, чи є вхід із іншого боку.
Будь ласка, обережно там і тихіше, добре?
Не хвилюйся, я буду тихіше за ніндзю.
Що тепер?
Вуаля!
Ти потворна істота!
Зникни!
Джіадо...
Усе добре, справді. Досить, усе гаразд.
Ходімо, друзі.
Ну що? Йдемо?
Що як ми загинемо?
Я цілувався.
Агов...
Ти ще там?
Сподіваюся на це.
Диви, що в мене є для тебе.
Маленька іграшка.
Тобі подобається, еге ж?
Покваптеся з цими коробками.
Я доставлю подарунки всім слухняним діткам країни,
які добре заплатять за них.
Мої вірні помічники,
ми маємо закінчити до півночі.
Я стану Санта-Клаусом цього року, хоч я і стрункіший.
Шершень!
Ай, боляче!
Фабіо, ти цілий?
Агов, якого біса ви тут робите?
Я цілувався!
Чорт, це боляче.
Звільніть Затійника або матимете справу з нами!
Ось і вони. Дві дівчинки та двоє карликів.
Увесь трясуся.
Агов! Цей ельф - мій.
Склад - мій.
І все буде моїм!
Забирайтеся звідси негайно або вишпурну.
Відпусти, бо помре.
Як може померти той, кого не існує?
- Викиньте їх. - Ми про них подбаємо.
Молодець, синку.
Ось і побачимо, хто тут справжні невдахи.
Я займуся нею.
О боже. Куди він дівся?
У тебе є купа часу, щоб подумати про це.
Ні! Стій! Не зачиняй!
Куди це ти? Сюди йди!
Так!
Хочеш втекти, коротуне?
- Відпусти. - Геть з дороги!
Що це за мотлох?
- Зі смітника свого витяг? - Віддай!
Що тут написано?
«Не... шитяти... іновіякше... вубуте бишті».
«Шитяти»? «Іновіякше»?
Що це значить?
Ей!
Ти дозволиш рюкзаку себе побити?
Ще одна хитрість бісового ельфа!
Не підходь, бо битий будеш.
Я битий? Зараз ти в мене будеш битий.
Лівою! Правою!
Боротимемося магією проти магії.
Підійдіть до мене, діти мої!
«Попередження. Не читати, інакше будете биті».
Затійник!
Затійнику! Затійнику, як ти?
Еліє...
Я знайшов листа. Я можу тебе врятувати.
Скажи, як його відправити.
Затійнику!
Марка...
Ні!
Затійнику!
- Затійнику? - Що сталося?
Він помер?
«Дружки Бадді» вкрали мого листа.
Боже!
Обережно!
Я відволічу його.
Йди, Фабіо, вперед.
Фабіо, ну-бо!
Уперед!
На маленьких!
Летючі кулачки!
Назад!
Захищаймо Затійника.
Обережно!
Ховайтеся!
Ховатися від чого?
Від кульки.
Від кульки?
Лише собаці не давай, коту чи дитині, інакше...
Вибухне!
Вибухнула...
Гидота.
Лист.
Сонечко!
Ти цілий?
Уже Різдво.
Тату!
З тобою все добре?
Так, синку. А з тобою?
- Щось таке. - Цілий?
Друже мій...
Мені шкода.
Слід було задумати космічний корабель із сиропом,
двома трубами із содовою та катапульту на Північний полюс.
Але вже пізно.
Який безлад.
Він точно тут.
Хто писав «Санта Калусу»?
Молодець, хлопчику.
Гидота!
Це від мене?
Затійнику!
Я такого сторіччями не бачила.
Малюче Еліє.
Це найкраще Різдво в моєму житті!
Привіт, Бріно.
Привіт.
- Дякую вам. - Не варто, Затійнику.
Обіцяю, я буду слухняним.
Подбай, щоб уся магія зникла. Ми не можемо залишати слідів.
Вибачте, пані Ельф.
Можна дещо запитати?
Усі іграшки Затійника зникнуть.
Не хвилюйтеся.
У ваших іграшок уже є все, чого хочуть діти.
Класні штани.
Час повертатися додому.
Ваша Подарунковосте, дякую ще раз!
Затійнику, це твоє.
Ні, Еліє, не треба.
Ти вже дорослий, тільки не плач.
Це не прощання.
Різдво ж у нас щороку, так?
Ти ж приїдеш до нас іще?
Ні, мені не можна.
Побачимося, малюче Еліє.
Їдьмо.
Шитимеш футбольні м'ячі наступні три сторіччя.
Івано!
Щасливого Різдва всім!
- Тату! - Еліє!
Ось де ти! Де ти був?
Я всюди тебе шукав.
Що за слиз? Ти весь брудний.
Що сталося?
Довга історія.
Тату, не можна припиняти мріяти.
Ось. Щасливих свят!
25 ГРУДНЯ
Вибачте!
Я зовсім забув.
Я маю забрати іграшку, яку замовляв.
- Сподіваюся, я не запізно. - Звісно, що ні.
Ви сьогодні не один такий.
Ось, візьміть. Цей ваш.
- Веселих свят. - Дякую!
До побачення!
Ах, Різдвяний дух!
- Вибачте. - Так, чим допомогти?
Готовий?
Чекаємо тебе надворі.
- Ну ж бо! Ти поквапишся? - Іду!
Боже, постійно спізнюється.
- Нумо, Еліє! - Куди ми?
Еліє, ти ще гірший за Фабіо.
Чого тобі від мене?
Затійнику!
Ці футбольні м'ячі самі себе не зшиють.
Точно, Бріно.
ЩАСЛИВОГО РІЗДВА
ЩАСЛИВОГО РІЗАВД
НІКОЛИ НЕ ПРИПИНЯЙ МРІЯТИ
Зроби з мене Ельфа
Хтось зламав машинку для шиття м'ячів, щоб покращити її.
Будь ласка, утримуйтеся від подібних речей і дотримуйтеся розкладу змін.
Працюйте старанно.
Дивися, «Дружки Бадді»... Мені туди дивитися?
- Сюди. - Чи туди?
- На драбину. - На драбину.
До, ре, мі, фа, соль, ля, сі, до
А правда, що якщо крамниця процвітатиме, твій чоловік повернеться?
Це Елія сказав?
А правда, що якщо крамниця процвітатиме, твій чоловік повернеться?
Ні, вибач.
Ви гарна родина. Я люблю вас,
але якщо я не повернуся на полюс, то помру, відкинуся.
Уперед.
Не хвилюйся. Дитинство, як їзда на велосипеді - ніколи не забудеш.
Шкода, що Елія не вміє кататися...
Диви, яка я вміла. Я не зламала його.
Добре. Гарна робота.
Хай там як, не хвилюйся, дитинство - це... Так, байдуже.
Дитинство... Вибачте.
Що мені тепер робити?
Але крутиться не вершина,
а будинок.
Чий будинок?
Я сказав «будинок»? А мав що?
- Кімната. - Точно.
Подивися на себе, ти дивне створіння. Ти гидкий.
Ти гидкий, знаєш це?
Усі ельфи такі, як ти?
Я - один із найкращих.
Уявляю тоді інших.
І ще одна.
Ну, добре.
Заждіть, це було падіння.
Ось ще одна.
«Дружки Бадді», живі!
Авжеж.
«Дружки Бадді»!
Я так не можу!
Гідрометцентр прогнозує великий і грандіозний...
Що за маячню я кажу? Гаразд.
Добре. Увага! Усіх уповноважених робітників... Ага, так, робітників.
Добре.
...зняти, зрозумів?
Чи Затійнику дадуть копняка... Так.
Щоб отримати... Ще раз.
Велетенська... Велетенська буря... Вибачте, народ.
Грандіозна буря... Нічого. Вибачте.
Поцілуй мене.
Він став поводитись, як дорослий, коли батько пішов.
Я щосили намагаюся його відволікти, щоб він грався,
але він хоче все контролювати.
Олівець упав.
Наразі виживання - моя основна задача.
Так, справді. Вибач.
Чому ти за нього вийшла?
Заради Бога!
Запитаю ще раз.
Слухай, у мене мало часу, тому... Вибачте, спочатку.
Він може прибрати всі іграшки у твоїй...
Це робить мене великим ельфом-будівничим,
але й додає клопоту з друзями.
Не скажу, що ми справжні друзі...
Так, і...
Так. Постав маленького хлопчика на місце...
Я прокоментую.
«Ось, ми бачимо кульку...»
Зріжемо кут. Так, це...
Зріжемо кут. Якби сани не були...
Вибачте, не мали, а не «були». Не були. Чорт.
Продовжуємо.
Час!
Еліє, дивись, я...
Я даю тобі сили...
- Цього клятого... - Спробуємо ще раз.
У мене мало часу, тому... Я забув.
Так, але мої іграшки дарують дутям...
«Дутям»? Що я кажу? Спочатку.
Руки вперед.
Що це за зелена штука наближається?
- Це кулька. - Кулька?
І стане ще складніше, коли інші магазини
продаватимуть мої речі.
- Кажу... - Почнемо з цієї репліки.
Діарея.
Діарея?
Що за... Що ти сказав?
Іди назад, а подушки вперед.
- Діарея? - Є!
Заждіть, почекайте!
Гидота!
- Затійнику! - Затійнику!
Але... Зажди, зараз твоя репліка.
Лілло.
- Лілло? - Ой. Усе не так.
- Затійнику! - Затійнику!
То...
Заждіть. Привіт.
Не розумію.
Ось. Такий, як і був.
Повторимо ще раз, зачекайте, без лизуна.
Він зник.
- Шпилька. Що ж ще? - Добре, уперед.
Зупинися!
Як ти робиш такі пасма?
Шпильками, мої іграшки гарні.
І...
Готовий зустрітися з небезпекою, він практично...
Добре, я цього не знаю.
Гарно вийшло!
Мамо!
Ховатися від чого?
Серце в п'яти пішло!
- Боже! - Він ожив!
Усі на свої місця!
У мене тальк... У мене тальк на носі.
Вимикаймо. Готуємося до наступного.
Хлопці, мої яйця розчавлені.
Дайте п'ять хвилин. Вибачте. Я...
Переклад субтитрів: Юлія Бабух
Творчий керівник Данило Качмарський