Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Poliisi. Mikä on hätänä? -Voi kauheaa.
Talossa on joku rosvo. Hän heitti lapsen ikkunasta.
Miten korkealta?
Kuudennesta kerroksesta. Herran tähden, hän pudotti lapsen.
Se on joku murtomies. Herran tähden.
Herra varjele.
Auttakaa nyt! -Kirjaan tapauksen.
Kuuluuko? -Kuuluu. Apua on tulossa.
Tyttö löytyi nurmikolta.
Isabellan ikkunan turvaverkko -
oli leikattu veitsellä ja saksilla.
Hän oli elämämme suurin rakkaus.
Ja hänet heitettiin alas ikkunasta.
…odotetaan isän ja äitipuolen lausuntoa.
He olivat asunnossa. Poliisi on siitä varma.
Moni näki uhrissa oman läheisensä.
OIKEUTTA!
Mikään muu tapaus ei ole koskettanut suurta yleisöä näin.
Siitä tehtiin sirkusta.
Mitä helvettiä?
Oikeutta!
Jutusta tiedetään kaikki. Paitsi ettei tiedetä.
Emme tiedä kaikkea.
Tapaus oli hyvin epätavallinen, täysin uusi poliisille.
Äiti jätti lapsensa sinne elossa ja haki pois kuolleena.
Tosiasioita vääristeltiin yleisön rauhoittelemiseksi.
Todiste on epäolennainen!
Kuka murhasi Isabellan?
Edes harkittu rikos ei koskaan ole täydellinen.
Valheet paljastuvat aina.
Väistäkää.
Oikeusjärjestelmämme ei ollut valmis näin tärkeään tapaukseen.
Kun poliisi alkoi tutkia asiaa, uutisia alkoi tulla.
Kuultiin yllätys toisensa jälkeen, järkyttäviä asioita.
PIKKU-ISABELLAN TRAAGINEN TAPAUS
Tämä on ihana. -Paljon kuvia sinusta.
Tässä olette molemmat. -Kesäjuhlissa.
Olen Isabellan serkku ja neljä kuukautta vanhempi kuin hän.
No niin.
Me olimme erottamattomat.
Kummankin vanhemmat olivat tosi nuoria, eikä meillä ollut muita ystäviä.
Olin luonteeltani rauhallisempi kuin hän.
Hän oli vahvempitahtoinen.
Hän oli…
Hän hermostui helpommin. -Aivan.
Minä olin rennompi.
Hän pani aina vastaan, toisin kuin sinä.
Minun oli helpompi hyväksyä kieltävä vastaus.
Tulin raskaaksi 17-vuotiaana. Olin vielä koulussa.
ISABELLAN ÄITI
Se oli yllätys.
Veljeni, eli Giovannan isän, kumppani oli tullut raskaaksi vähän aiemmin.
Olin iloinen, kun poikani saisi lapsen.
ISOÄITI
Sitten kuulin Carolinasta.
Se oli eri asia, koska hän oli vasta 17.
ISABELLAN ISÄ
Erosimme, kun Isabella oli 11 kuukautta vanha.
Seuraavat neljä vuotta tilanne vaihteli.
Aluksi suhteemme oli samanlainen kuin monilla eronneilla vanhemmilla.
Tulimme toimeen, mutta se vaikeutui, kun Alexandre tapasi Jatobán.
ISABELLAN ÄITIPUOLI
Emme jutelleet paljon,
mutta hän kypsyi ihmisenä saatuaan omia lapsia.
Isabella rakasti pikkusisaruksiaan.
Hän oli mielellään heidän kanssaan.
Äidille, joka lähettää lapsensa viikonlopuksi tämän isälle,
se oli huojentava tieto.
Halusin, että hän voi olla senkin perheen jäsen.
Pikkusisarukset kuuluivat hänen elämäänsä.
Viimeinen muistoni Isabellasta…
Hän lähti perjantaina isälleen.
29.3.2008 SÃO PAULON POHJOINEN KAUPUNGINOSA
Onnettomuuspäivä oli muuten ollut -
ihan tavallinen päivä.
Se oli lauantai. Vietin aikaa ystävien kanssa.
Olimme grillijuhlissa, kun puhelimeni soi.
"Äiti, Isa joutui onnettomuuteen."
"Miten niin?" "Hän putosi ikkunasta."
"Missä se tapahtui?" "Alexandrella."
"Hän putosi, hän putosi."
Yö oli sumuinen ja hiljainen.
Yhtäkkiä viereisestä asunnosta alkoi kuulua meteliä.
NAAPURI
Nukkumaan mennessämme kuulimme jonkun pariskunnan riitelyä.
Se ei kestänyt kauan, ehkä 15 tai 20 minuuttia.
NAAPURI
Sitten tuli taas hiljaista.
Heti sen jälkeen kuulimme meteliä pohjakerroksesta.
Huutoja: "Isabella heitettiin ikkunasta! Apua! Isabella pudotettiin!"
Menimme alas katsomaan, voisimmeko auttaa.
Lähestyin Isabellaa. Hän makasi nurmikolla.
Himmeälasinen alaovi oli takanamme.
Kun kyykistyin kokeilemaan, löytäisinkö pulssia,
Alexandre Nardoni tuli ulos ovesta.
Hän sanoi: "Asunnossani on mies. Hän heitti Isabellan ikkunasta."
Siis joku tyyppi asunnossa oli pudottanut lapsen ikkunasta.
Ja sillä ihmisellä oli musta paita.
Portieerilla oli musta paita.
Vaihdoimme vaatteet ja lähdimme heti. Matka tuntui kestävän ikuisuuden.
Viisi minuuttia tuntui viideltä tunnilta.
ISOISÄ
Rukoilimme koko matkan.
Emme osanneet kuvitella, mitä oli tapahtunut.
Emme tienneet mitään.
Perillä vallitsi sekasorto. Oli paljon poliiseja.
Poliisi ei päästänyt meitä eteenpäin autolla.
Nousin autosta ja juoksin eteenpäin.
Muistan, miten nousin liikkuvasta autosta.
Avasin oven ja juoksin paikalle.
Isabella makasi maassa.
Hän hengitti hyvin hitaasti.
En alkanut kysellä, mitä oli tapahtunut.
Halusin vain, että hän saisi nopeasti apua.
En lähtenyt hänen viereltään hetkeksikään.
Oli helpotus nähdä, että hän hengitti.
Alexandre Alves, 29, tuli kotiin yhdessä Isabellan,
nykyisen vaimonsa, kolmevuotiaan ja 11-kuisen lapsen kanssa.
He ajoivat sisään pysäköintihalliin. Yö oli kylmä.
Heti pysäköityään auton Alves vei kuusivuotiaan Isabellan asuntoon -
rakennuksen kuudennessa kerroksessa.
Rakennus on aivan uusi, ja kaikissa ikkunoissa on turvaverkot.
Lähteidemme mukaan hän palasi hetken kuluttua takaisin alas -
hakemaan pienemmät lapset,
ja tyttö löytyi nurmelta tuossa kohdassa.
Yritin pysyä Isabellan vieressä ambulanssissakin,
mutta minua ei päästetty auton takaosaan, joten istuin etupenkille.
Muistan, kun olin ambulanssissa,
ja se lähti kohti sairaalaa.
Kun pääsimme sairaalaan, pidimme tapahtumaa onnettomuutena.
Halasin tytärtäni,
kun lääkäri tuli puhumaan meille.
Ei kestänyt kauan,
kun meille tultiin kertomaan, ettei Isabella ollut selvinnyt,
ja että saimme mennä hänen huoneeseensa.
Se tapahtui tosiaan ikävän pian.
Hyvin nopeasti.
Silloin me romahdimme.
Carolina valahti seinää pitkin lattialle.
Menin halaamaan häntä.
Hän katsoi minuun ja kysyi: "Äiti, miksi tämä tapahtui minulle?"
En osannut sanoa siihen mitään. Hän oli juuri menettänyt lapsensa.
Jonkin ajan kuluttua sanoin vain, että meidän pitää antaa Isabellan mennä.
Kun lopulta tajusin, että hän oli kuollut,
osasin kuiskata hänen korvaansa vain:
"Mene vain rauhassa.
Minä hoidan kaiken täällä."
Ne olivat viimeiset sanani hänelle.
Poliisi alkoi tutkia asiaa,
ja alkoi selvitä yhtä ja toista.
Ilmi tuli yhä uusia yllätyksiä ja järkyttäviä asioita.
São Paulon yhdeksännessä poliisipiirissä on ollut vilkas iltapäivä ja ilta.
Paikalla on paljon toimittajia odottamassa -
Alexandren ja Carolinan lausuntoja.
Olin työvuorossa,
kun tuli tieto, että lapsi oli pudonnut vanhempiensa asunnosta.
Muuta emme tienneet.
TOIMITTAJA JA KIRJAILIJA
Alkuun ei tiedetty, oliko kyseessä rikos,
siis tahallinen henkirikos,
vai oliko se ollut onnettomuus.
Siihen aikaan oli paljon tapauksia,
joissa yksin jätetty lapsi oli kuollut pudottuaan ikkunasta.
LAPSI PUTOSI TAAS IKKUNASTA
PÄÄVAMMA IKKUNASTA PUDONNEELLE LAPSELLE
LAPSI PUTOSI IKKUNASTA PERDIZESISSÄ
Menin yhdeksännen poliisipiirin asemalle.
Tiedotustilaisuudessa poliisijohtaja Calixto Calil Filho kertoi,
että tapauksessa epäiltiin henkirikosta.
Viisivuotias lapsi -
pudotettiin noin kello 23.30 viime yönä -
alas asuintalon kuudennesta kerroksesta.
Se ei ollut onnettomuus.
Ikkunan turvaverkko oli leikattu auki ennen lapsen pudottamista.
Viisivuotias ei pysty leikkaamaan verkkoa ja kiipeämään ikkunasta keskellä yötä.
Varsinkaan, kun lapsi oli isän mukaan unessa asuntoon vietäessä.
Hän nukkui isänsä sylissä.
Kyseessä siis on mahdollisesti henkirikos.
Turvaverkko on leikattu irti ja lapsi pudotettu alas.
Siinä vaiheessa -
en osannut pitää sitä minään muuna kuin onnettomuutena.
Sitten meidät käskettiin poliisiasemalle.
En yhtään tajunnut, miksi.
Miten niin poliisiasemalle? Minkä takia?
Miksi meitä kiusataan? Sehän oli onnettomuus.
Sinä iltana olin työvuorossa.
Vuoro alkoi iltakahdeksalta, ja puolen yön jälkeen -
saimme tiedon tapahtuneesta.
Ensitieto oli, että asuntoon oli murtauduttu.
POLIISIPÄÄLLIKKÖ
Ja murtovaras oli pudottanut lapsen kuudennesta kerroksesta.
Poliisi pyytää lausunnot lapsen isältä ja äitipuolelta.
Poliisi kysyi, oliko heitä uhkailtu ja oliko heillä vihamiehiä.
Halusiko joku vahingoittaa heitä tai lasta.
TOIMITTAJA
He puhuivat ovimiehestä,
joten tutkin hänen taustansa ja otin selvää, mikä hän oli miehiään.
Erityisesti siksi, että pariskunta suhtautui häneen epäilevästi.
Soitin heti taloyhtiön hallituksen puheenjohtajalle.
PORTIEERI
Kerroin, että tyttö oli pudonnut.
Luulin ensin, että hän putosi parvekkeelta.
En tiennyt tarkemmin.
Kehotin kutsumaan ambulanssin ja poliisin.
Jokainen olisi toiminut samoin kuin hän siinä tilanteessa.
Hän soitti taloyhtiön hallituksen puheenjohtajalle.
Tämä tuli paikalle ja totesi tapahtuneen.
Paikalla oli paljon väkeä.
Sivustakatsojia ja poliiseja.
Menin tutkimaan asuntoa.
Huomasin heti, ettei murtojälkiä ollut.
Sitten menin olohuoneeseen ja huomasin lattialla veripisaroita.
Siitä selvisi jo, että jotakin asunnossa oli tapahtunut.
Ennen kuin uhri oli pudotettu ikkunasta,
asunnossa oli tapahtunut jotakin.
En siinä vaiheessa tiennyt, oliko veri Isabellan.
En ollut nähnyt häntä, joten en tiennyt, kuka oli vuotanut verta.
Tehtävämme on tutkia tapahtumapaikka tarkoin.
Etsimme muita verijälkiä -
tai muita jälkiä, jotka valaisevat tapahtumien kulkua.
Asunto oli sotkuinen,
mutta mitään tavallisesta poikkeavaa ei näkynyt.
Mitään ei ollut rikottu tai sotkettu, kuten murhapaikoilla yleensä.
TEKNINEN TUTKIJA
Se ei näyttänyt tyypilliseltä murto- tai henkirikoskohteelta.
Se oli tavallinen sotkuinen koti.
Todisteet viittasivat siihen,
ettei kyse ollut murrosta vaan henkirikoksesta.
Paikalla oli verta muttei merkkejä murtautumisesta.
Paikkoja ei ollut pengottu eikä näkynyt jälkiä kamppailusta -
tai pakoyrityksestä, ei edes pariskunnan välisestä riidasta.
Meille kerrottiin, että tämä on lapsen isä.
Hän antaa nyt lausuntonsa,
ja meillä on siitä kuvamateriaalia yksinoikeudella.
Kun otimme heiltä lausuntoa, kysyin,
minkä ihmeen takia murtovaras heittäisi lapsen ikkunasta.
Esitin kysymyksiä,
jotta olisimme yhdessä saaneet järkevämmän selityksen siitä,
mitä tapahtui.
Tätä kuvaa näette vain meiltä.
Äitipuoli Anna Carolina on hyvin nuori.
Hän näyttää pelokkaalta.
Ensin se oli aivan tavallinen tapaus.
Ensimmäisenä päivänä lehdet eivät juurikaan kirjoittaneet tapauksesta.
Kiinnostus heräsi vähitellen.
Olin lähdössä hautajaisiin sunnuntaina, kun joltakin TV-kanavalta soitettiin.
Tällainen tavallinen perhe näkee näitä tragedioita vain televisiossa.
Yhtäkkiä olin itse televisiossa. Perheeni oli televisiossa.
30.3.2008
Tyttäreni ei saa oppia lukemaan tai kirjoittamaan. Hän ei pääse kouluun.
Hän ei saa 15-vuotissyntymäpäivää,
hän ei pääse unelmoimaan eikä voi opiskella.
Ei mitään.
Meidän täytyy tukea toinen toisiamme.
Suru tuntuu joskus murskaavalta, mutta yritämme olla toistemme tukena.
Tämä rikos kohdistui lapseen, ja sellainen koskettaa ihmisiä.
Perhe oli keskiluokkainen.
TV-TOIMITTAJA
Rikoksen epätavalliset puitteet herättivät huomion.
Olimme yhtä aikaa neljännellä luokalla.
Me kaikki toivomme, että tämä…
En voinut poistua kotoa.
Toimittajat televisiosta, radiosta ja lehdistä -
olivat leiriytyneet talon eteen.
Oli yö tai päivä.
Anteeksi, teette vain työtänne, mutta haluaisin olla rauhassa.
Tytön sanotaan pudonneen,
mutta te, kokenut poliisitutkija, ette usko sitä. Niinkö?
Tapaus ei ole yksinkertainen.
Tutkimme kaiken huolellisesti.
Tarkistamme jokaisen tiedonmurun,
kaikki mahdollisesti osalliset,
ja jokaisen, jonka tiedetään käyneen rakennuksessa.
Päivystävä tekninen tutkija oli ensimmäisenä paikalla.
Hän huomasi, että jokin oli vinossa.
TEKNINEN TUTKIJA
Sain tiedon, että kyse oli ryöstömurhasta.
Siis omaisuusrikoksesta. Menin paikalle.
Kyselin tarkemmin.
Sanottiin, että lapsi jätettiin asuntoon nukkumaan,
kun vanhemmat hakivat muita lapsia autosta.
Palatessaan autolta he näkivät lapsen maassa.
Lapsi oli pudotettu ikkunasta, ja hänet löydettiin vartiokopin vierestä.
Kysyin, oliko lasta vahingoitettu muuten. Ei kuulemma.
Mutta jos lasta ei ollut vahingoitettu, miksi asunnon ovella oli verta?
Veritahra oli kynnyksellä,
eli se oli pudonnut matkalla ulkoa sisään.
Se oli ensimmäinen seikka, joka kiinnitti huomioni.
Tyttöä vahingoitettiin asunnon ulkopuolella.
Likaista pyykkiä oli paljon kodinhoitohuoneen altaassa -
ja pesukoneen päällä.
Huomasin myös ämpärin, jossa näytti olevan kangasvaippa.
Se oli laitettu likoamaan.
Miksi vain se oli laitettu likoon kaikesta pyykistä?
Se otettiin talteen.
Myöhemmin selvisikin, että kankaassa oli verta.
TEKNINEN TUTKINTA
Tulin juttuun mukaan varhain aamulla.
OIKEUSLÄÄKETIETEEN LAITOS
Laitoksen vastaanotosta ilmoitettiin,
että poliisilla oli kysyttävää uudesta tapauksesta.
Poliisi halusi tietää, oliko ruumiissa haavoja.
KUOLEMANSYYNTUTKIJA
Sellaisia, jotka olisivat voineet vuotaa -
ja aiheuttaa veritahrat rikospaikalla.
Hänellä olikin otsassaan haava,
joka oli jonkin terävän esineen aiheuttama.
Siitä oli tullut pieni haava.
Kasvoissa ja kynsissä oli syanoosia -
ja kaulassa vaurioita, jotka viittasivat kuristamiseen.
Todistusaineisto viittasi tukehtumiseen.
OIKEUSLÄÄKETIETEEN LAITOS
Kuolemansyyksi määriteltiin monivamma -
sekä mekaaninen, kuristamalla aiheutettu tukehtuminen.
Lapsi ei kuollut heti pudottuaan. Hän oli vielä jonkin aikaa elossa.
Hän oli jo valmiiksi loukkaantunut ja tukehtumaisillaan,
ja lopulta hän kuoli vammoihinsa.
Ruumiissa oli useita merkkejä siitä,
että lasta oli kuristettu ennen pudottamista.
SYYTTÄJÄ
Kun puhuin Alexandren kanssa, hän kysyi ensimmäiseksi,
onko murtomies saatu kiinni.
Yli 30 poliisia hälytettiin paikalle heti yöllä,
koska asuntoon oli murtauduttu ja tyttö heitetty ikkunasta.
Kortteli tietenkin suljettiin,
ja ympäristö tutkittiin tarkoin epäillyn löytämiseksi.
Mitään ei ollut viety, murtojälkiä ei ollut,
eikä kukaan ollut nähnyt kenenkään muun poistuvan hissillä.
Kun pääsimme sairaalaan, Alexandre tuli puhumaan minulle.
"Isabella oli niin iloinen lapsi, ja murtomies vain heitti hänet ulos."
Ihmettelin, mistä hän puhui.
"Kun menin kotiin, ovi oli murrettu."
Miten niin? Miksi joku heittäisi lapsen asunnosta?
Alexandre asteli edestakaisin kuin häkkiin suljettu eläin.
"Minä näin murtovarkaan. Hänellä oli musta T-paita.
Hän oli murtanut oven."
Minä kysyin, miksi hitossa hän ei ollut tapellut vastaan.
Hän väisti kysymyksen ja vaihtoi aihetta.
Pariskunta puhui yhtenevästi.
Se kuulosti harjoitellulta.
Poliisi huomasi, että pariskunnan kertomus oli outo.
He näet kertoivat tapahtumista toisin -
kuin silminnäkijät olivat ne nähneet.
Alexandrelle oli tärkeämpää sijoittaa rikospaikalle joku muu -
ja syyttää sitä ihmistä tyttärensä kuolemasta -
kuin saada rikos ratkaistua.
Alexandre ei kysynyt mitään.
Hän vain puhui ja yritti saada minut vakuuttuneeksi.
Se oli erikoista.
Äitipuoli huomasi kuvaajat. Asianajaja yrittää piilottaa hänet.
Nyt hän lähtee pois.
Ehdimme kuitenkin saada kuvaa.
Miten tapahtumat etenivät?
On poliisin tehtävä selvittää se.
PUOLUSTUSASIANAJAJA
Me olemme apuna kuulusteluissa.
Emme tiedä, kuka on syyllinen.
Pariskunta otti asianajajat mukaan heti alusta asti.
Asianajajilla oli valmiina valtakirja pariskunnan puolustamista varten.
Se kiinnitti silloin huomiota.
Aina, kun juttu kerää paljon huomiota ja toimittajia,
toimittajien ja kameroiden takana on joukko huutamassa: "Murhaaja! Oikeutta!"
Muistan, miten naisääni huusi:
"Murhaaja! Murhaaja!"
Ihmettelin, miten paikalla oli siihen aikaan ohikulkijoita.
Huutaja ei kuitenkaan ollut siviili, vaan työvuorossa ollut poliisi.
En itse huomannut sellaista, enkä ehtinyt kiinnittää huomiota -
välittömän tutkinnan ulkopuolisiin seikkoihin.
Nyt tapahtuu. Alexandre ja Anna Carolina tulevat.
Väkeä on paljon. Ei saa töniä.
Pois tieltä! -Kaaos.
Ei saa tukkia reittiä autolle!
Tilanne on kaoottinen.
Älkää tönikö. Kuvaa autoa.
Etuikkunasta.
Alexandre ja Anna Carolina ovat poistumassa.
Äkkiä, tuolla!
Alexandrea tuodaan ulos.
Alkuun Ana Carolina de Oliveira ei syytellyt ketään.
ÄITI JA ISOISÄ PUOLUSTAVAT ISÄÄ JA ÄITIPUOLTA
Minulla ei ollut syytä epäillä heitä. Se ei tullut perheeni mieleenkään.
Eikä minun.
Muut sanoivat, että Alexandre oli syyllinen.
Me puolustimme häntä sanomalla, että voihan hän joskus olla tunteeton,
mutta ei hän pientä tyttöään tappaisi.
Hän rakasti Isabellaa, ja Isabella rakasti häntä.
Tytön äidin ja isoäidin sijassa -
minäkin toivoisin, että syyllinen olisi joku muu.
KRIMINOLOGI
En osaisi edes kuvitella, että tytön isä olisi mukana jutussa.
Poliisipäällikkö saapui pariskunnan asianajajien seurassa.
Hän ei kertonut keskustelujen sisällöstä,
mutta virallisesta lausunnosta ei ollut kyse.
En voi kertoa mitään.
Onko tieto salaista? -On.
Rikosta, jossa epäilty on uhrin läheinen, pitää tutkia hienovaraisesti.
Vastuu on moninkertainen.
Virheisiin ei ole varaa.
Isää, äitiä tai muuta läheistä ei voi syyttää virheellisesti.
Olisi vakava virhe syyttää ihmistä, joka on itsekin uhri ja kärsii.
Isää ei voi syyttää tyttären murhasta, jollei ole asiasta täysin varma.
2.4.2008
Olemme tutkineet kerätyt todisteet huolellisesti.
Tapahtumapäivän kulku on nyt noin 70-prosenttisesti selvillä.
Kahden tai kolmen päivän kuluttua pystyimme todistamaan,
että he valehtelivat.
Jos pystyy pudottamaan lapsensa ikkunasta, pystyy myös pakenemaan.
Tämä on hyvin vakava rikos, jonka tutkiminen on työlästä.
Päällikkö Renata on omistautunut jutulle täysin.
Hän ei ole juuri edes nukkunut.
Emme siis suostu sulkemaan juttua, vaan jatkamme lain sallimat 30 vuorokautta.
Soitin poliisipäällikkö Renatalle.
POLIISIJOHTAJA
Hän sanoi olevansa varma isän ja äitipuolen syyllisyydestä
Poliisi pyytää lupaa pidättää Isabellan isä ja äitipuoli.
Väkijoukko nimittää heitä murhaajiksi. Se on varmasti pelottavaa.
Tuolla on Alexandre.
Alexandre, oletko syytön?
Olen syytön. -Miksi sinut on pidätetty?
Kauemmas!
Alexandre vakuuttaa syyttömyyttään. Poliisit suojelevat häntä.
Väkijoukko huutaa murhaajaa.
Poliisimiehet suojelevat Alexandrea.
Hän yrittää sisään rakennukseen.
Meno on hurjaa.
Alexandrea jahdataan ympäri poliisiasemaa.
Nyt hän menee sisään.
Tutkimus liikkui vaarallisilla vesillä.
Jos ei olisi löytynyt tarpeeksi todisteita -
vahvistamaan ne epäilykset, jotka poliisilla alusta asti oli,
skandaali olisi ollut valmis.
Joskus jo heti tutkimuksen alussa on selvää, mikä on toivottu lopputulos.
On kuitenkin tärkeää ottaa huomioon kaikki todistusaineisto -
koko tutkinnan ajalta ennen johtopäätösten tekoa.
JOHTAJA, IDDD-IHMISOIKEUSJÄRJESTÖ
Tutkintaa ei voi rakentaa sen mukaan, mitä lopputulosta toivotaan.
Media haluaa nopeita tuloksia, ja jutut pitää saada ulos äkkiä.
Joten rikostapauksissa syyllinen halutaan heti etusivulle.
Jos oikeusjärjestelmä yrittää joko tutkinnan tai oikeudenkäynnin aikana -
toimia lehdistön toivomaan tahtiin ja sen toivomalla tavalla, ollaan pulassa.
Brasilian lakia on noudatettava.
Se määrittää, miten todisteita kerätään.
Nyt todistusaineisto viittaa syytettyjen syyllisyyteen.
Ensimmäisessä haastattelussani muutama päivä rikoksen jälkeen -
toimittaja kysyi, miten pitkää vankilatuomiota aion esittää syytetyille.
Silloin sanoin, että tutkinta on kesken emmekä tiedä, nostetaanko syytteitä,
tuleeko oikeudenkäyntiä, tai todetaanko heidät syyllisiksi.
Ei siinä vaiheessa voi miettiä tuomion pituutta.
Viikkolehden kansi julisti: "He sen tekivät."
Se oli julkinen tuomio.
PUOLUSTUSASIANAJAJA
…tutkii Nardonin juttua.
Alexandre Nardoni… -Alexandre ja Anna Carolina…
Lapsen äiti joutui kestämään raskaan tutkinnan…
Jutusta puhuttiin kaikkialla.
Ruokakaupassa, baarissa, kaikkialla.
Oikeutta! Oikeutta!
Isabella heitettiin kuudennesta kerroksesta.
He eivät saa päästä pälkähästä.
Tapausta seurattiin kuin saippuaoopperaa.
Rouvat siellä kotona. Luuletteko, että pelokas viisivuotias -
osaisi etsiä sakset,
leikata verkon irti ja hypätä alas?
Mitä helvettiä?
Elämäni mullistui täysin.
Uusia paljastuksia tuli koko ajan, ja minä mietin,
oliko se edes todellista.
Uutta kuvaa yksinoikeudella.
Marketin valvontakamera tallensi Isabellan viimeiset hetket.
Näette kaiken, mitä kaupassa tapahtui.
Näitä kuvia ei ole ennen nähty.
SURKEITA NÄYTTELIJÖITÄ
HIRVIÖVANHEMMAT
Murhaajat! Murhaajat!
Yleisö tietää, mitä se haluaa.
KONSULTOIVA ASIANTUNTIJA
Tragedioita. Antiikin Kreikasta asti.
Onko riskinä, että Jatobá ja Nardoni pakenevat maasta?
Oikeutta! Oikeutta!
Kuka tappoi Isabellan?
Juttu paisui älyttömiin mittasuhteisiin.
Se pyöri televisiossa ympäri vuorokauden.
Aivan koko ajan.
Viikonlopun aikana kolme tapahtumatalon asukasta -
antoi oman lausuntonsa tapauksesta.
Jututtamani sairaanhoitaja -
kertoi kuulleensa ääniä rakennustyömaalta,
joka olisi ollut täydellinen pakoreitti.
Puhuin myös rakennusmiehille -
ja kysyin, olivatko he nähneet mitään erikoista.
Eivät olleet, mutta he kertoivat, että joku yöpyi työmaalla arkisin.
Se henkilö olisi voinut nähdä jotakin.
Työnjohtaja varmisti tiedon työntekijältä,
joka tuli sunnuntaina ensimmäisenä paikalle.
Hei, Gabriel.
TYÖNJOHTAJA
Oliko työmaalle tunkeuduttu, kun tulit paikalle sunnuntaina?
Aita oli siis avattu, mutta mitään ei ollut viety?
Aita oli auki.
Hän kertoi, että kun hän tuli työmaalle aamulla,
siis sunnuntaina,
aita oli murrettu auki.
Tämä levy oli väännetty auki.
Se oli ollut naulattu kiinni, kuten muutkin levyt.
Tämä oli kuitenkin väännetty irti, niin että välistä pääsi kulkemaan.
Mitään ei ollut varastettu,
mutta työnjohtaja näyttää, miten helppoa rakennukseen olisi päästä.
Hän sanoi, että heidän tavaroitaan oli pengottu.
Ja että joku oli murtautunut työmaalle.
Olitko paikalla, Gabriel? -En ollut.
RAKENNUSMIES
En ole töissä viikonloppuisin.
Mitä poliisi teki?
Juttu oli juuri julkaistu lehdessä,
ja poliisin piti päättää, vapauttaako pariskunta.
Niinpä rakennusmies vietiin poliisiasemalle.
Siellä hänet todennäköisesti painostettiin muuttamaan kertomustaan.
RAKENNUSMIES: EI MURTOA PUOLUSTUS RAIVOISSAAN
Sitten hänet vietiin toimittajien eteen sanomaan, ettei mitään ollut tapahtunut.
Aitaa ei ollutkaan hajotettu.
En tiedä mitään. En tiedä mitään mistään murrosta.
Murtauduttiinko työmaalle? -Ei
Eikö? -Ei.
Kuulusteltiinko sinua? -Ei.
Mitä sanoit?
Mitään ei ole viety eikä mihinkään murtauduttu.
Eikö työmaalla käynytkään ketään? -Ei.
Ongelma tästä syntyi, koska poliisi ei tutkinut johtolankaa.
Tutkimalla olisi löydetty se henkilö, joka työmaalle murtautui.
Se oli näet komisario Messias kahden muun poliisimiehen kanssa.
Paikalle tuli yli 30 poliisia.
He tutkivat alueen tarkkaan, kuten pitkin.
Miksei poliisissa tiedetty, että he itse murtautuivat työmaalle sinä yönä?
Siksi, ettei komisario ilmoittanut siitä raportissaan.
Asia hoitui sillä,
että painostettiin lukutaidoton, peloissaan oleva ihminen -
kieltämään koko asian olemassaolo. Mies teki, kuten käskettiin.
TÄNÄÄN RATKEAA, VAPAUTETAANKO ISÄ JA ÄITIPUOLI
PUOLUSTUS VETOAA TUOMARIIN: SYYTE TAI VAPAAKSI
TUOMARI: PELKKÄ EPÄILY EI RIITÄ VANGITSEMISEN JATKAMISEEN
Kello 14.30 Alexandre pääsee vapaaksi viikon vankeuden jälkeen.
Luojan kiitos.
Erikoisjoukot saattoivat pariskunnan terveystarkastukseen ennen vapautusta.
Tapasin heidät silloin ensi kertaa.
Olin yllättynyt, kun he alkoivat naureskella.
ERIKOISJOUKKOJEN PÄÄLLIKKÖ
He jutustelivat kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Kysyinkin mieheltä:
"Mikä sinua naurattaa? Lapsesi on kuollut."
Pariskunta saatetaan turvalliseen paikkaan.
Käsittääkseni he eivät ole vaaraksi ympäristölle.
18.4.2008
Kun pariskunta tuotiin antamaan lausunto poliisiasemalle,
rakennusta saartoivat toimittajat, kuvaajat,
valokuvaajat ja helikopterit.
Tapahtui aivan ennenkuulumaton asia.
Kuulustelu ajoitettiin huhtikuun 18. päiväksi,
joka olisi ollut uhrin kuudes syntymäpäivä.
Paljon onnea vaan Paljon onnea vaan
Kuulustelu osui sille päivälle aivan sattumalta.
Jos joku kuvittelee, että se oli tarkoituksellista,
on väärässä.
Oletan, että se oli strategiaa.
POLIISIJOHTAJA
Se oli kuulustelutekniikka, ja tarkoitus oli vaikuttaa heihin.
Yleinen toimintatapa.
Samalla tavoin kuin "hyvä poliisi ja paha poliisi" -taktiikka.
Asiaa ei salattu.
Tieto julkistettiin.
Aseman eteen jopa tuotiin vessakoppeja,
jotta yleisön olisi helppo osallistua -
tunnustuksen painostamiseen pariskunnasta.
Heitä kuulusteltiin yli 20 tuntia.
He eivät tunnustaneet mitään.
Kuulusteluissa Alexandre Nardoni ja Anna Carolina Jatobá -
kielsivät osallisuutensa Isabellan kuolemaan.
Heidän kertomuksensa tapahtumien kulusta ja heidän saapumisestaan kotiin -
yöllä 29.3. ei kuitenkaan vastaa todistajien ja todistusaineiston kertomaa.
Isabellan äitipuolen Annan isä Alexandre Jatobá -
on vakuuttunut pariskunnan syyttömyydestä.
Tyttäreni on ymmällään. Minä rohkaisin häntä.
Tämä on yksi elämän vastoinkäymisistä. Hänen syyttömyytensä pitää vain todistaa.
Mitä pelkäätte eniten? -En mitään. Kaikki käy hyvin.
Saamme todistettua, etteivät he tehneet sitä.
ALEXANDREN ISÄ
Entä jos todistetaan toisin? -En tiedä, mitä poliisi aikoo.
Joka päivä sanotaan, että jokin päätös on tulossa,
mutta voimme vain odottaa. Spekulointi on turhaa.
Alexandren isän asenne oli ylimielinen,
ja perhe hakeutui jatkuvasti julkisuuteen.
Siitä sai ehkä kuvan,
että suvun vaikutusvalta auttaa heidät pois pälkähästä.
Kuulin paljon sellaisia puheita.
Epäiltiin, ettei niin rikkaita ihmisiä saateta vastuuseen.
Isä ja isoisä on myös puolustusasianajaja.
Aina tyynesti esiintyvä verotuslakimies Antonio Nardoni -
vaikuttaa tekevän, mitä haluaa.
Alexandressa oli jotakin uhmakasta.
Hän piti päänsä pystyssä, ja ilme oli ylimielinen.
Vaikutti siltä, että hän ajatteli:
"Tehkää mitä tykkäätte, minua ette saa, sillä isäni järjestää kaiken."
Hän ei käyttäytynyt kuin aikuinen ihminen.
Hänen isänsä hoiti kaikki asiat, ongelmat, jopa pariskunnan riidat.
Mitään hän ei maksanut itse, ei edes asuntoa,
sillä hänellä ei ollut varaa siihen.
Jopa sisustus oli isän valitsema.
Hänellä ei ollut mitään omaa. Kaikki oli perheen.
Hän sai nauttia siitä, kunhan käyttäytyi kunnolla.
Alexandre ei tiennyt yhtään mitään Isabellan arjesta.
Ei edes opettajan tai lääkärin nimeä.
Hän maksoi elatusmaksua, koska oli pakko.
Jos tutustuu lapsen isän, Alexandre Nardonin, taustaan,
huomaa, että hän oli jatkuvasti epäonnistunut yrityksissään -
olla täydellinen poika omalle perheelleen.
Hän oli käyttäytynyt aggressiivisesti,
myös vaimoaan ja Isabellan äitiä kohtaan.
Aggressiivisuus lisääntyi ajan myötä.
Sano jotakin!
Anna lausunto medialle.
Mitä lapsillesi kuuluu, Alexandre?
Muistan vain vanhan rikosilmoituksen,
jonka Ana Carolina Oliveira oli tehnyt.
Sen mukaan Alexandre oli uhannut häntä, kun Isabella oli 16 kuukauden ikäinen,
koska Ana oli ilmoittanut Isabellan päivähoitoon kysymättä Alexandrelta.
Meidän piti tehdä rikosilmoitus, koska hän uhkaili minua.
Minut hän halusi tappaa.
Aivan. Hän uhkaili minua.
Hän on saattanut joskus antaa selkäsaunan lapsilleen,
muttei tavallisuudesta poikkeavasti.
Varsinkaan Isabellalle hän ei tehnyt mitään.
Lapsen äitikin sanoo niin.
Mistä media ei ole kertonut?
Pariskunnan versiosta.
Nardonit antoivat unohtumattoman haastattelun Fantástico-ohjelmalle.
Se oli aikoinaan Brasilian suosituin TV-ohjelma.
Otimme yhteyttä Antonio Nardoniin.
Sanoimme, että haluaisimme haastatella pariskuntaa.
Illalla Nardoni sitten soitti -
ja sanoi, että he suostuisivat.
Mikä onnenpotku!
20.4.2008
Teitä syytetään vakavasta rikoksesta. Miltä se tuntuu?
Se oli katastrofi.
He alkoivat puhua mitä sattuu,
ja lisäksi he olivat todella taitamattomia puhujia.
Toimittaja käytti sen hyväkseen.
Miltä teistä nyt tuntuu, Isabellan traagisen kuoleman jälkeen?
Tuntuu todella kurjalta.
Meistä puhutaan pahaa.
Julkisuus on tuominnut meidät jo,
vaikka olemme syyttömiä.
Ymmärrän.
Miten sen voisi selittää?
Me olemme täysin poikkeuksellinen perhe.
Olemme hyvin kiintyneet toisiimme.
Koko perhe pitää toistensa puolta.
Haastattelun jälkeen asiasta ei ollut epäilystäkään.
Olimme täysin varmoja.
Anna Carolinan itkuyritys oli naurettava.
Hän teeskenteli itkevänsä, mutta yhtään kyyneltä ei näkynyt.
He hokivat olevansa perhe.
Entä sitten? Muillakin on perhe.
Monikin perhe istuu samassa pöydässä, kunnes joku perheenjäsen tappaakin toisen.
Eräs toinenkin asia kiinnitti haastattelun nähneiden huomion.
Aina, kun Alexandre yritti puhua,
Anna Carolina puhui päälle ja keskeytti hänet.
Kukaan ei oikeasti tiedä, millaisia olemme, koska…
Meidät tunnetaan vain median kautta.
Mediassa meistä esitetään vääristelty kuva.
Kukaan ei tunne meitä oikeasti eikä tiedä, millaisia olemme.
TV-haastattelun jälkeen moni ajatteli,
että Jatobá oli suhteessa niskan päällä.
Käsitys ei kuitenkaan kestä lähempää tarkastelua.
Hän oli paljon epävarmempi.
Hän puhui enemmän, oli hermostunut ja ahdistunut.
Anna Carolina Jatobán taustasta on myös tärkeä tietää,
että hän kärsi masennuksesta.
Synnytyksen jälkeinen masennus. Nuorimmainen oli 11 kuukautta vanha.
Sotkuinen koti kuvasti hänen henkistä tilaansa.
Hän ei ollut kunnossa.
Oli selvää, että hän kärsi. Miten niin hän muka oli onnellinen?
Siksikö, että perhe kulki kaupassa käsi kädessä?
Hän ei pitänyt yhteyttä ystäviinsä, ei tavannut heitä eikä soitellut.
Emme löytäneet yhtäkään hänen ystäväänsä.
Oletetaan, että kyseessä on tavallinen pariskunta.
He eivät ole väkivaltaisia tai julmia ihmisiä.
Jossakin kohdassa jompikumpi kuitenkin menetti malttinsa ja pahoinpiteli lasta.
Oletetaan vielä, ettei lasta ollut tarkoitus tappaa,
mutta kävi kuitenkin niin, että lapsi kuoli.
Sen jälkeen ei ole enää kyse virheestä tai vahingosta,
vaan pahasta ihmisestä, joka on tehnyt rikoksen ja yrittää salata sen.
En tiedä, mitä oikeasti tapahtui.
Rikospaikalla huomasin välittömästi veritahrat.
Kaksi asiaa kiinnitti niissä huomioni. Ensinnäkin niiden suunta.
Ja toiseksi se, että verta oli yritetty siivota pois.
Ne olivat kuitenkin selvästi näkyvissä.
Veritahrat muodostivat selvän reitin -
ovelta sohvalle.
Oven vieressä olevien veritahrojen putoamissunnasta -
pystyimme päättelemään, että Isabella kannettiin sisään.
Hän ei astellut omin jaloin.
Veripisarat olivat pudonneet aikuisen ihmisen askeleen välein.
Pisaroiden putoamissuunta sopii isän pituuteen.
Oletetaan, että Anna kantaisi tyttöä suurin voimainponnistuksin.
Veripisaroiden putoamissuunta olisi toinen,
sillä hän on selvästi lyhyempi.
Täällä sohvan vieressä oli useita veritahroja.
Siis ovelta tulleiden lisäksi.
Veritahrojen reitti jatkui siitä makuuhuoneeseen,
jossa muut lapset nukkuivat.
Vuodevaatteet eivät olleet aivan paikallaan.
Täälläkin oli veripisaroita.
Viimeinen asunnosta löydetty veritahra -
oli ikkunalaudalla.
Tiskiallas oli täynnä likaisia astioita,
mutta huomasin siellä sakset.
Totesin, että ikkunaverkko oli hyvin voitu leikata niillä.
Saksista löytyikin kuituja turvaverkosta.
Vuoteella oli paljon leluja.
Sänky oli pedattu, eikä siinä ollut nukuttu.
Päällimmäisenä sängyn päällä oli Isabellan tekemä piirros.
Siksi ei voi pitää paikkaansa, että isä olisi laskenut hänet vuoteelle.
Se väite minua häiritsi.
Miksi isä valehteli?
POLIISIN TEKNINEN TUTKINTA
Pariskunta määrättiin osallistumaan rikospaikkarekonstruktioon.
Se tehtiin sunnuntaiaamuna 27.4.2008.
Tekniset tutkijat aikoivat toisintaa tarkkaan -
tapahtumat pariskunnan kertomuksen mukaan.
He kuitenkin kieltäytyivät -
itsekriminointisuojaan vedoten.
27.4.2008.
Poliisipäällikkö pyysi tuomari Mauríciota asettamaan -
lentokieltoalueen kahden kilometrin etäisyydelle rikospaikasta.
Media keksi kuitenkin keinot.
Ympäröivien asuntojen parvekkeita vuokrattiin,
ja niillä oli toimittajia ja kommentaattoreita -
tehokkaine kameroineen kuvaamassa rekonstruktiota.
Kymmenen hengen tiimi on ollut lähes kolme tuntia -
rakennuksessa, jossa rikos tapahtui 29.3.
Rekonstruktio auttoi aikajanan luomisessa.
Aikajanan ymmärtäminen oli ensisijaisen tärkeää.
Kävimme läpi kaikki tiedot, joita ei siihen asti ollut tarkistettu.
Autossa esimerkiksi oli GPS-laite.
Saimme selville tarkan hetken, jolloin moottori sammutettiin.
Kaikki tapahtui kello 23.36 jälkeen.
He menivät yläkertaan ja astuivat asuntoon.
Kaiken on täytynyt tapahtua sen jälkeen viidessätoista minuutissa.
Kello 23.49 -
portieeri kuulee autokolaria muistuttavia ääniä.
Hän menee heti ulos ja soittaa taloyhtiön hallituksen puheenjohtajalle.
Tämä soittaa hädissään poliisille.
Puhelu vastaanotetaan kello 23.50.
Soitto hätäkeskukseen on tallennettu.
Talossa on joku rosvo. Hän heitti lapsen ikkunasta.
Tallenteelta kuullaan tarkasti myös,
milloin Alexandre tulee maassa makaavan lapsen luo.
Joitakin sekunteja yli kello 23.50.
Toisin sanoen minuutti sen jälkeen, kun Isabella pudotettiin,
Alexandre on jo paikalla alhaalla.
Tällä välin Anna on asunnossa soittamassa puheluita.
Ensimmäiseksi hän soittaa isälleen.
Puhelu kesti vain joitakin sekunteja.
Kuuden sekunnin kuluttua hän soittaa Alexandren isälle.
Sekin oli nopea puhelu.
Isabella makasi jo alhaalla maassa.
Anna soitti isälleen ja appiukolleen -
samaan aikaan, kun herra Lucio soitti poliisille.
Anna oli siis yläkerrassa, puhelimessa.
Jos paikalla olisi ollut joku tunkeutuja, tämä olisi ollut siellä edelleen.
He sanoivat palanneensa autolle.
Isabella nukkui, joten he palasivat autolle hakemaan toiset lapset.
Ja palattuaan asuntoon he tajusivat Isabellan kadonneen.
Jos se kertomus pitäisi paikkansa, Alexandre olisi ehtinyt uudestaan alas -
vasta puolenyön jälkeen.
Rekonstruktiolla tarkistettiin aikajana. Se ei voinut pitää paikkaansa.
Alexandre Nardoni ja Anna Carolina Jatobá ovat käsiraudoissa.
Pidätysmääräys annettiin keskiviikkona,
ja nyt, kello 22.33, heidät viedään poliisiasemalle.
Tuolla Alexandre Nardoni on.
Tämän auton takapenkillä.
Tuossa autossa Alexandrea viedään.
Anna Carolina Jatobá puolestaan kuljetetaan tuossa autossa.
Saimme käskyn mennä pidättämään heidät. Katselijat osoittivat suosiotaan.
Tehtävämme oli saattaa heidät, jottei heitä olisi lynkattu.
Saapuminen poliisiasemalle oli myös yhtä kaaosta.
Toimittajien lisäksi myös väkijoukko halusi nähdä pariskunnan.
Takaovesta.
Pidätysmääräyksestä -
kerrottiin heti myös medialle.
Pidätyksen tehneet poliisit -
poistivat takaikkunoiden himmennyskalvot -
kuljetuksen ajaksi.
Se oli tietenkin tarkoituksellista. Poliisit jopa sanoivat kuvaajille:
"Meillä on teille pikku lahja."
Kaiken päätteeksi -
pidätettyjen käskettiin poliisiaseman pihassa odottaa autossa -
auton ovet selällään, niin että kaikki saivat varmasti kuvia.
Aivan kuin he olisivat olleet poliisien saaliita,
joita nyt esiteltiin ylpeänä.
Pyörii.
Kuulkaa… -Sanokaa nyt jotakin.
Riittää jo.
Hei, anteeksi.
Varovasti!
Poliisi ei voi estää lehdistöä tekemästä työtään.
Olisi ollut turhaa alkaa hätäillä.
Heidät oli pidätetty, ja he olivat tallessa.
Me suojelimme heitä.
Olisi ollut turhaa estää lehdistöä kuvaamasta.
Kuvatkoon, jos haluavat.
PARISKUNTA PIDÄTETTIIN RAIVOISAN VÄKIJOUKON EDESSÄ
TUOMARI HYVÄKSYI SYYTTEET JA ANTOI PIDÄTYSMÄÄRÄYKSEN
Lehdistö janoaa otsikoita.
Joskus, kun tilanne on päällä,
ja kaikki haluavat julkistaa jymyjutun ensimmäisenä,
koko juttu saattaa tahattomasti mennä sirkuksen puolelle.
Onko se sitten hyväksikäyttöä?
Sitä en osaa sanoa.
Mutta kyseinen juttu kosketti koko kansakuntaa.
Koko yhteiskunta koki tavallaan yhteisen katarsiksen.
Tämä tapaus kuvastaa hyvin monisyistä suhdetta -
median ja oikeusjärjestelmän välillä.
Sen historia on pitkä.
Inkvisition aikaan väkijoukot kokoontuivat toreille -
katsomaan julkisia teloituksia.
Väkijoukko nautti -
kokiessaan oikeuden toteutuvan riippumatta siitä, ketä syytettiin -
ja millä todisteilla tuomio oli tullut.
Oikeusjärjestelmä on kiinnostanut suurta yleisöä kautta historian.
Sekä uhri että tekijät olivat keskiluokkaa,
mikä vaikutti yleiseen mielipiteeseen.
Keskiluokkainen yleisö, toisin sanoen suuri yleisö,
pystyy näkemään itsensä siinä tilanteessa tavalla tai toisella.
Kun osaa kuvitella itsensä siihen asuntoon, juttu kiinnostaa.
Siitä haluaa tietää lisää.
Suuri katsoja- ja lukijamäärä on taattu.
Osa mediasta rikkoi sääntöjä.
Median vastuu unohtui.
Tehtiin valheenpaljastustesti pelkän äänen perusteella,
testaamatta itse ihmisiä.
Uutisen luominen valheenpaljastimen avulla -
oli väärin.
LASKETAAN…
TOINEN KERTOMUS FANTÁSTICOSSA
Meistä puhutaan pahaa.
Julkisuus on tuominnut meidät jo,
vaikka olemme syyttömiä.
VALHETTA
Se ei ollut minun tuottamani juttu.
En olisi suostunut sellaiseen.
Se oli minusta väärin.
Kiitos, että tulitte vieraaksi, Francisco Cembranelli.
Kiitos, että sain tulla.
Cembranellia pidettiin kansallissankarina.
Tervetuloa. -Kiitos.
Sanonko Francisco, Chico vai Cembranelli?
Yleensä olen Cembranelli.
Aloitetaan alusta.
Syyttäjä Francisco Cembranelli -
tunnetaan tunteita nostattaneista jutuista.
Supertähdeksi teidät nosti Nardonin juttu. Vaikuttiko se teihin henkilökohtaisesti?
Häirittiinkö teitä tai perhettänne?
Mitä jouduitte kokemaan?
Minut pysäytetään välillä kadulla.
Siihen on vaikea suhtautua, sillä olen ujo ihminen. En ole julkkis.
Teen samaa työtä samassa paikassa kuin ennenkin.
Sanotaan suoraan, että olin valmis viemään jutun oikeuteen.
Vuonna 2008, kolme kuukautta tapahtuman jälkeen.
Sanoin niin toimittajillekin, kun he kysyivät,
miksei syyttäjä jo vie juttua oikeuteen.
Sanoin, että odotamme vain tuomarin määräystä,
jotta voimme koota valamiehistön ja esitellä todisteet.
Todisteet riittivät kyllä.
Syyttäjä käyttäisi kohua mielellään hyväkseen.
On helpompi saavuttaa toivottu lopputulos,
kun kohu vaikuttaa sekä tutkinnan että oikeuskäsittelyn tahtiin.
Kirjeiden mukana tuli valokuvia.
Viestit olivat tunteikkaita.
Ymmärsin koko asian tärkeyden,
kun sain liikuttavia kirjeitä,
joissa kerrottiin, mitä tapaus merkitsi muille ihmisille.
Jotkut nimesivät tyttärensä Isabellaksi.
Kirjeet olivat todella koskettavia.
Katsokaa.
"Et tunne minua. Olen Rosana, 47-vuotias kolmen lapsen äiti.
Maaliskuun 29. päivänä 2008 meistä tuli tietämättäsi ystävät.
Kun kuulin Isabellan tragediasta, en osannut olla asettumatta tilallesi.
Olen valvonut monia öitä ajatellen sinua ja ihanaa tytärtäsi.
Voin vain kuvitella tuskasi.
Tiedän kuitenkin, etten pysty ikinä ymmärtämään sitä.
Mietin, miten voisin auttaa sinua,
joten 18. huhtikuuta, Isabellan ja minun syntymäpäivänä,
tein mielenosoituskyltin oikeuden puolesta.
Olen käynyt useissa mielenosoituksissa, myös oikeudenkäyntipäivänä.
Seisoin oikeustalon edessä, kunnes tuomio luettiin."
Meitä pelotti aivan viimeiseen asti.
Joka päivä, joka viikko ja joka kuukausi tuli lisää uutisia.
Halusimme tietää, miten tutkinta eteni.
Saimme kärsiä kaksi vuotta.
Oikeudenkäyntiä edeltävä ilta -
oli elämäni pahin.
Aika seisahtui, päivä ei koittanut millään.
22.3.2010
Tänään alkaa oikeudenkäynti -
Alexandre Nardonia ja Anna Carolina Jatobáa vastaan.
Heitä syytetään Isabellan kuolemasta maaliskuussa 2008.
Nardonien oikeudenkäynti on kiinnostanut yleisöä ennennäkemättömän paljon.
Kattavasti televisioidun oikeudenkäynnin ympärillä kuhisee.
Oikeudenkäynnin aikana -
väkijoukko tukki koko kadun oikeustalon edessä.
Väkijoukko pelotti minua.
Yleisöä ja toimittajia oli käsittämättömän paljon.
En ollut uskaltaa kulkea joukon läpi.
En olisi halunnut olla siellä.
NARDONIT VAIHTOIVAT ASIANAJAJAA JUURI ENNEN OIKEUDENKÄYNTIÄ
Luottamus on ensiarvoisen tärkeää asianajosuhteessa.
Vakavissa tapauksissa, kuten tässä murhajutussa,
asiakkaat haluavat jonkun erityisen asiantuntevan.
Roberto Podvalilla on kokemusta.
PUOLUSTUSASIANAJAJA
Hän on Brasilian parhaita asianajajia, joten syytetyt varmasti luottivat häneen.
Roberto Podval, 44, ja Francisco Cembranelli, 49,
ovat valmistuneet samasta yliopistosta São Paulossa.
Kumpikin on uransa huipulla.
Podval on puolustanut kohutapauksia ja voittanut 15 viime jutustaan 13.
Tietenkin se oli toivoton tapaus.
Mutta voiko jutun hylätä vain, jos se tuntuu toivottomalta?
Heitä kohdellaan epäoikeudenmukaisesti,
mutta heillä on oikeus puolustukseen.
Matkallaan oikeustaloon -
puolustusasianajaja Roberto Podval joutui kuulemaan buuauksia -
oikeudenkäyntiä seuraavalta yleisöltä.
Podvalin kimppuun hyökättiin oikeustalon edessä.
Järjetöntä. Eihän hän rikosta puolustellut.
Yleisö vaati kovaäänisesti tuomiota oikeustalon edessä.
Päivittäiset uutisjutut aiheesta vaikuttivat yleisön mielipiteisiin.
Tämä oikeustieteen opiskelija on ottanut eväät mukaan.
Hän tuli jonottamaan jo varhain aamulla.
Mistä asti olet tullut?
Ponte Novasta, 800 kilometrin päästä. Se on Minas Geraisin pohjoispuolella.
Ne murhaajat kuuluvat vankilaan.
Syyllisiä ovat.
Syyllisiä, kunnes toisin todistetaan.
Todisteet eivät tue ulkopuolista tekijää. He ovat syyllisiä.
Hirviöt pitää laittaa vankilaan.
Jumalan nimeen, he sen tekivät.
Koko yhteiskunta tuomitsee heidät.
Valamiehistön jäsenet ovat maallikoita,
jotka tuomitsevat syytetyt yhteiskunnan edustajina.
On vaikea uskoa, että valamiehistön jäsenet -
astuivat puolueettomina oikeussaliin tuomitsemaan pariskunnan.
ALUETUOMIOISTUIN
On kuin lottovoitto -
päästä tällaisen jutun valamiehistöön.
Ensin pitää rekisteröityä valamieheksi kyseiseen tuomioistuimeen.
Jos onni käy, pääsee esivalinnasta eteenpäin -
ja on 25 mahdollisen valamiehen joukossa.
Siitä joukosta valitaan lopulliset seitsemän.
TUOMARI
Syyttäjä Cembranelli -
katsoi valamiehistöä, jolla oli harteillaan jo -
yleisen mielipiteen valtava paino -
ja sanoi: "Te olette vastuussa lopputuloksesta.
Vastaatte päätöksestänne koko yhteiskunnalle."
Sanooko noin ihminen, joka ajaa oikeutta?
Puolustus pyysi valamiehistön mitätöintiä sillä perusteella,
ettei valamiehistö voinut olla puolueeton jutun aiheuttaman kohun vuoksi.
Puolueettoman käsittelyn olisi voinut saada vain Marsissa.
Koko maa tunsi tapauksen. Tietysti se oli vaikuttanut valamiehistöön.
Menin paikalle, odotin, ja olin sitten ensimmäinen todistaja.
Valitsin neljä todistajaa.
Ensimmäinen oli Isabellan äiti Ana Carolina.
Hän pystyi kertomaan perheen taustasta,
suhteestaan tyttäreensä ja entiseen mieheensä -
sekä Isabellan äitipuoleen.
Hän kuvaili suhdettaan Alexandreen heidän liittonsa aikana,
eron jälkeen ja rikoksen tapahtuma-aikaan.
Hänen todistuksensa oli tunnetasolla tärkeä.
Muistan, että istuin salissa kasvot tuomariin päin.
Pariskunta oli oikealla puolellani.
En katsonut heistä silmiin.
En halunnut katsoa heitä lainkaan.
Pyrin keskittymään siihen, mitä minun oli tehtävä.
Yritin olla välittämättä heistä.
Nyt maanantaina toimittajamme Sandro Barbosa -
seurasi Isabellan äidin Ana Carolina de Oliveiran todistusta.
Mikä oli Ana Carolinan lausunnon koskettavin hetki?
Joka kerran, kun hän muisteli tytärtään -
ja kun häneltä kysyttiin hänen ja hänen tyttärensä suhteesta,
hän liikuttui.
Hän kertoi muun muassa siitä, miten kovasti Isabella halusi -
oppia lukemaan ja kirjoittamaan. Sitten hän murtui itkuun.
TODISTAJA: ISABELLAN UNELMA OLI OPPIA LUKEMAAN
(TODISTAJA ALKAA ITKEÄ UUDELLEEN)
Annoin lausuntoni.
Kerroin monta tuntia muistoistani,
lämmöstä ja tunteistani.
Lausunnon antamisen jälkeen molempien osapuolten -
pitää suostua todistajan vapauttamiseen.
Todistaja joutuu pysymään eristyksissä oikeustalolla,
jolleivät molemmat osapuolet suostu vapauttamaan häntä.
Kun tuomari kysyi asiasta, minä suostuin vapauttamiseen.
Puolustus ei suostunut.
Syytetyllä ja lapsen äidillä on eriäviä näkemyksiä,
joista haluaisin kuulla lisää.
Tein sen varmuuden vuoksi.
En halunnut äidin katsovan oikeudenkäyntiä.
Minua moitittiin kovasti siitä ratkaisusta.
Olin valmistautunut oikeudenkäyntiin -
ja vaikeiden asioiden läpi käymiseen.
Eristykseen en ollut valmistautunut.
Tuomari vahvisti, että Isabellan äiti pysyy täällä -
kaikkien todistajanlausuntojen loppuun.
Puolustus vaati äidin pysymistä eristyksissä ilman kanssakäymisiä,
joten hänen piti jäädä sinne kolmeksi vuorokaudeksi.
Äiti oli järkyttynyt, joten se oli vaikea tilanne.
He tappoivat tyttärentyttäreni.
Se jatkuu joka päivä, ja nyt he yrittävät tappaa tyttärenikin.
Hän tarvitsee perheensä tukea.
Hän todella tarvitsee meitä juuri nyt.
Me haluamme auttaa,
mutta hän ei saa edes purkaa kärsimystään huutamalla.
Hänet haluttiin pitää kaukana valamiehistöstä.
Hän kärsi hirveästi yksin siinä huoneessa -
ilman minua ja isäänsä.
Hänellä ei ollut ketään lohduttamassa ja tukemassa.
Edes ne, jotka toivat hänelle ruokaa, eivät saaneet puhua hänelle.
Todistajat eristetään valamiehistä. Hän ei saanut mennä hotelliin.
Siellä piti pysyä.
Meillä oli oikeustalon käytävän varrella huone,
josta oli tehty makuusali.
Myös hän joutui yöpymään oikeustalolla.
Hänen huoneensa oli meidän huoneemme vieressä.
En nähnyt häntä, mutta kuulimme hänen itkevän monta kertaa.
Hän suri tytärtään.
Se jäi mieleeni.
Vietin oikeustalossa neljä vuorokautta yksin huoneessani.
Se oli aivan kauheaa.
Tyttäreni oikeudenkäynti oli kesken.
Koko elämääni kerittiin auki. Enkä saanut seurata sitä.
Jossakin kohdassa puolustus antoi jostakin syystä periksi -
ja suostui Ana Carolinan vapauttamiseen.
Hän ei edes jäänyt seuraamaan käsittelyä. Hän oli niin loppu, että lähti kotiin.
En vain enää pystynyt olemaan siellä.
Oli todella raskasta, kun ei voinut puhua kenellekään.
En tiennyt yhtään, mitä ulkopuolella tapahtui.
En saanut tavata ketään.
Minut jätettiin yksin ansaan, kun olisin tarvinnut tukea.
Äiti ei saanut seurata -
tyttärensä murhaajien oikeudenkäyntiä.
Raakaa peliä.
Hän ei saanut osallistua käsittelyyn,
joka olisi voinut auttaa toipumisessa ja tapahtuneen ymmärtämisessä.
Jos minä olisin ollut Nardonien asianajaja,
olisin yrittänyt kumota ja mitätöidä jokaisen yksittäisen todistuskappaleen -
analysoimalla niitä yksitellen.
Podval on huippuasianajaja ja arvostan häntä suuresti,
mutta nyt puolustus ei onnistunut. Vaikka vaikea tehtävähän se oli.
Oli varmaa, että tuomio tulisi.
Mielestäni puolustus ei käsitellyt kunnolla tiettyjä kohtia -
teknisestä tutkimusraportista.
Miten niin puolustusta häiritään?
En minä sellaista tässä ala väittää.
Mutta siitä hetkestä lähtien, kun astuimme oikeustaloon,
meillä on ollut haasteita.
Tutustuin Nardonien juttuun alusta asti,
sillä puolustustiimi pyysi minua heti riveihinsä.
Kehotin Alexandren isää pitämään rahansa, sillä poika oli syyllinen.
Tuomio tulisi varmasti.
Vaikka poliisin raportissa olikin monta epäselvää kohtaa.
HENKIRIKOSRAPORTTI
UHRI: ISABELLA NARDONI LAATIJA: RENATA PONTES
Poliisi, tekniset tutkijat, syyttäjänvirasto.
Kukaan ei ollut löytänyt savuavaa asetta.
Eli täysin kiistatonta todistetta. Mitä siitä seurasi?
TURVALLISUUSVIRASTO
Luotiin 3D-video,
jossa kuvattiin, miten rikos muka tapahtui.
Se yrittää osoittaa, miten tapahtumat etenivät.
Se oli heidän savuava aseensa.
Oikeasti se oli täysin merkityksetön jonkun ihmisen luomus.
UHRI JÄÄ PAIKALLEEN
Video näytti, mitä siellä jonkun mielestä tapahtui.
Se ei kuitenkaan riitä oikeudessa.
Animaation luomisessa -
käytettiin rikospaikan todisteita ja rekonstruktiota, johon pari ei tullut.
Meillä oli tarpeeksi todisteita aikajanan luomiseksi.
Onko se totuus? Se on tutkijoiden totuus.
He tekivät tutkinnan, laativat raportin ja loivat rekonstruktion -
sen perusteella, mitä arvelivat tapahtuneeksi.
Samaa tautia näkyy monissa tutkintaraporteissa.
Sanon sitä sherlockismiksi.
Kuvitellaan, että aivan kaikelle pitää löytää selitys.
Jos muistan oikein, veritahroja tai pisaroita löytyi 13.
Niinpä keksittiin tarina. Lapsi siirtyi täältä tuonne,
nousi ja meni sisarustensa huoneeseen.
Syyttäjä haluaa viedä oikeuteen selkeän narratiivin.
Se on kuin elokuva, jossa on tietty rakenne juonenkäänteineen.
Valamiehistö saa kuvan, että syyttäjä tietää kaiken.
Niin vain ei ole Isabellan tapauksessa.
Kaikkea ei tiedetä.
Uhrin makuuhuoneen ovessa -
oli lapsen käden muotoinen veritahra.
Puolustus kysyi,
miksei lapsi koske oveen videolla.
Tutkijat vastasivat, ettei se sopinut aikajanaan.
Herää kysymys,
mitä muuta sellaista tutkijat löysivät,
mikä ei sopinut videolla esitettyyn aikajanaan?
Videolla on toki epätarkkuuksia.
Esimerkiksi kohta, jossa Anna Carolina lyö tahallaan Isabellaa päähän.
Se ei mennyt niin.
Isabella oli tuossa.
Hänen otsassaan on haava, kuten kuvassa näkyy.
Haavasta vuoti verta auton sisällä.
Autosta löytyi verta kemiallisen aineen avulla.
Tämän aineen avulla -
verijälki näkyy vielä puhdistamisen jälkeenkin.
Käytin ainetta niiden näkemiseen.
Arvelin, että lähistöllä voisi olla enemmänkin verta,
ja olin oikeassa.
Se osoittautui ihmisen vereksi.
VERTA (UHRIN DNA-PROFIILI)
Autosta etsittiin verta pahoinpitelyteorian tueksi.
Loppujen lopuksi -
autosta löytynyttä verta ei voitu vahvistaa Isabellan vereksi.
Tehtiin DNA-testi, joka tulos oli epätarkka.
Veri kuitenkin todettiin miehen vereksi.
Todistiko veritahra, että Isabella pahoinpideltiin? Ei.
Veri ei ollut hänen.
Emme voineet todistaa, että veri oli Isabellan,
koska siihen oli sekoittunut myös toisen perheenjäsenen DNA:ta.
Mukana oli toisen velipuolen DNA:ta.
Koska veri oli turvaistuimessa, todennäköisesti se oli vauvan verta.
Kaikelle yritettiin löytää selitys.
"Alexandre kietoi kangasvaipan Isabellan päähän."
Onko todisteita?
"Vaipasta löytyi verta."
Testattiinko veri? Ei. Sitten sen ei todista mitään.
ANNA CAROLINA JATOBÁ KURISTAA UHRIA KAULASTA
Sitten päästään kuristamiseen. Uhrin kaulavammat ovat todellisia.
Ruumiinavauksessa löytyi kynnen jälkiä.
TYYPILLISESTI KURISTAMISESTA AIHEUTUVIA IHOVAURIOITA
Ei ole todisteita, että Anna Carolina olisi kuristanut tyttöä.
Näimme selviä merkkejä kuristamisesta.
Tässä nimenomaisessa tapauksessa olisi äärimmäisen vaikeaa määritellä,
kenen käsi kyseiset jäljet on aiheuttanut.
Jos aikoo tuomita kaksi henkilöä lapsen kuolemasta,
täytyy pystyä osoittamaan tarkkaan, kuka teki mitäkin.
Kuka pudotti lapsen, kuka tappoi, kuka löi?
Mistä tiedämme, kuka teki mitäkin? Emme mistään.
On houkuttelevaa nojautua klassiseen kertomukseen -
pahasta äitipuolesta, joka pahoinpitelee lasta -
ja sopii sitten yhteisen tarinan Alexandren kanssa -
kuin jossakin kauhuelokuvassa.
Kysyin tutkijalta, miksi videossa näytettiin,
että juuri äitipuoli kuristi uhria,
jos lääkäri sanoi, ettei sitä voinut tietää.
Se oli yksinkertainen huomio.
Alexandre Nardonin kynnet oli pureskeltu aivan tyngiksi.
Annalla sen sijaan oli tavallisen pituiset kynnet,
joista sellaiset jäljet saattoivat jäädä.
Tietenkin videota kyseenalaistetaan ja jokainen virhe halutaan osoittaa.
Mutta virheetöntä tutkintaa ei ole olemassakaan.
Kerroin valamiehistölle,
että raportti on laadittu oikeuslääketieteen laitoksella -
ja yliopistollisessa sairaalassa.
Mutta herra Podval, täysin vailla lääketieteellistä koulutusta -
ja oikeuslääketieteestä ymmärtämättömän tiiminsä kanssa -
väittää raporttia valheeksi. Kumpaa kannattaa uskoa?
Joidenkin vanhempien mielestä lapsia saa kurittaa.
Sellainen vanhempi voi läimäyttää lastaan.
Lapsi voi kaatua, lyödä päänsä ja kuolla.
Jos jatketaan tätä teoriaa,
isä saattaa ajatella:
"Voi helvetti, mitä minä nyt teen?"
Hän yrittää lavastaa sen onnettomuudeksi.
Siinä hetkessä ei kykene ajattelemaan järkevästi.
Miettimättä seurauksia toimitaan vaiston varassa ja aggressiivisesti.
Ilmiölle on ranskankielinen nimi, folie à deux.
Yhteinen mielenhäiriö.
Se kuvaa hyvin Nardoneja ja tiettyjä muitakin pareja.
He eivät ole psykopaatteja, eivät ollenkaan.
Ihmisten tekemät rikokset eivät määritä heitä.
Voimme todistaa, että molemmat osallistuivat rikokseen yhtä lailla.
Kumpikin on vastuussa kuolemasta.
Ja vaikka muut miten yrittäisivät,
ei voida osoittaa, ettei pariskunta ollut paikalla putoamishetkellä.
Katsoi asiaa miten päin tahansa,
he eivät ole voineet olla missään muualla.
Oikeudenkäynnin viides ja viimeinen päivä alkaa.
Puolustuksen ja syyttäjän taistelun jälkeen -
valamiehistö vetäytyy pohtimaan asiaa salaiseen tilaan tuomarin kanssa.
Väki, joka odotti ulkopuolella,
että kuulisi tuomarin lausuvan tuomion,
ei hyväksyisi vapauttavaa tuomiota.
Se tuomari kehtasi -
asennuttaa kovaäänisiä kadulle -
tuomion lukua varten.
Se oli vähintäänkin vihamielistä käytöstä syytettyjä kohtaan.
Tuomarilta!
Valamiehistön päätös kuullaan äänentoistolaitteista -
niin että oikeustalon ulkopuolella odottava yleisö -
kuulee tuomion suorana,
kun tuomari Mauricio Fossen lukee sen salissa.
Toistaisiko media tuomion sellaisenaan vai esittäisikö oman versionsa?
Jokainen toimitus voisi julkaista eri version sanoistani.
Se otettiin päätöksessä huomioon.
Kukaan ei ole lähdössä kotiin.
Juttu merkitsi monille todella paljon.
Odotin päätöstä yhdessä koko maan kanssa.
Aivan viime hetkillä olin mieheni kanssa.
Odotimme tuomiota käsi kädessä.
Hiljaisuus oli hermojaraastavaa.
Kun tuomari Fossen totesi heidät syyllisiksi,
olin murtaa mieheni käden.
Tuomio on seuraava.
Alexandre Alves Nardoni:
31 vuotta, yksi kuukausi ja kymmenen päivää vankeutta -
alle 14-vuotiaan henkilön taposta, huomioiden kolme raskauttavaa seikkaa -
sekä se, että uhri oli hänen jälkeläisensä,
ja kahdeksan kuukautta vankeutta todisteiden peukaloinnista.
Anna Carolina Trotta Peixoto Jatobá: 26 vuotta ja 8 kuukautta vankeutta -
alle 14-vuotiaan henkilön taposta huomioiden kolme raskauttavaa…
Minä vain itkin ja itkin,
koska…
Kauan odottamani oikeus toteutui viimein.
Kun tuomari Fossen julisti tuomiot murhaajille,
raivostunut ja oikeutta janoava kansa saattoi vihdoin rauhoittua.
Katsoin sitä televisiosta. Se näytettiin suorana.
Se näytti jalkapallon MM-finaalilta.
Isabella, Isabella!
Ei. Se ei ollut ilonpidon hetki.
Halusin vain, että oikeus toteutuisi, ja niin tapahtui.
31 vuoden vankilatuomio isälle -
ja 26 vuoden tuomio äitipuolelle ilahdutti yleisöä.
Tämä antaa kansalaisille toivoa Brasilian oikeusjärjestelmän suhteen.
Äiti ansaitsi tämän.
Mahtavaa. Nyt sieluni saa rauhan.
Oikeutta! Oikeutta!
Murhaajat!
Ulkona väkijoukko huusi,
mutta oikeussalissa hiljaisuus oli korviahuumaava.
Tunnelma oli raskas.
Oli melkein vaikea hengittää. Kuka oli voittanut?
Sisällä kukaan ei juhlinut.
Kukaan ei hymyillyt.
Tuomio annettiin kaksi vuotta sitten.
Uskotteko, että valitus voi kumota tuomion?
Tässä maassa on vaikea uskoa mihinkään. Uskon silti.
Pariskunnalla on kolme lasta.
Kaksi yhteistä ja yksi isän lapsi.
He elävät kaikessa rauhassa.
Käyvät puistoissa ja sen sellaista.
Yhtenä iltana he tulevat kotiin, menevät yläkertaan,
riitelevät ja lyövät yhtä lapsista.
Sitten he leikkaavat saksilla reiän turvaverkkoon -
ja heittävät lapsen ulos ikkunasta.
Tätä pidettiin aivan uskottavana tarinana.
Miehelle annettiin yli 30 vuoden tuomio ja naiselle 26 vuotta,
vaikkei tiedetä, kuka teki mitä.
Minä olen täysin varma, ettei se tapahtunut virallisen version mukaan.
Sataprosenttisen varma.
Sanon nyt näin, ja muutaman vuoden jälkeen nähdään, olenko oikeassa:
se oli ensimmäinen ja ainoa oikeudenkäynti Isabella Nardonin jutussa.
Toista oikeudenkäyntiä ei tule.
ALEXANDRE NARDONI JA ANNA CARLONIA JATOBÁ OVAT OLLEET VANKILASSA VUODESTA 2008 ASTI.
HE KIISTÄVÄT SYYLLISTYNEENSÄ RIKOKSEEN.
He pitävät sitkeästi kiinni tarinastaan.
Tulee mieleen, että he ovat tehneet jonkinlaisen sopimuksen,
joka tekee siedettäväksi vankeuden ja siitä perheelle koituvat seuraukset -
samalla, kun he pitävät kiinni syyttömyysväittämästään.
Moni oletti, että jompikumpi heistä -
tunnustaisi lopulta ja kertoisi, mitä oikeasti tapahtui.
He haluavat tietysti lyhyimmän mahdollisen tuomion.
He ovat nuoria, ja heillä on vielä elämää jäljellä vapautumisen jälkeen.
Mitä siitä miehestä on jäljellä? Hän katsoo peiliin ja miettii, onko murhaaja.
"Tapoinko tyttäreni?"
Miten hän voi katsoa poikaansa silmiin ja sanoa: "Isä tappoi siskosi"?
Ehkäpä helpoin ratkaisu -
on ajatella itseään uhrina.
Traagisena oikeusmurhan uhrina.
Syyttömänä tuomittuna ihmisenä.
Se antaa voimaa jatkaa eteenpäin miettimättä menneitä.
Jos he tosiaan ovat syyllisiä, kuten tuomio osoittaa,
on ymmärrettävää, etteivät he halua tunnustaa.
Silloin he menettäisivät viimeisetkin mahdolliset sympatian rippeet.
Sen pienen epäilyn, että ehkä heitä kohdeltiinkin väärin.
Molemmat ovat syyllisiä, vaikka sitten hiljaisuuteen.
Tällainen rikos tuskin on tapahtunut ilman yhteistyötä.
He ovat toistensa rikoskumppaneita.
En ole kuullut mistään muusta tapauksesta,
jossa pariskunta olisi saanut yli kymmenen vuoden tuomion -
ja pitänyt kiinni syyttömyydestään, vieläpä yhdessä pysyen.
Molemmille on tietenkin tarjottu -
vapautumisen mahdollisuutta kumppania vastaan todistamisesta.
Jäljelle jää kysymys.
Suostuisiko äitipuoli maksamaan rikoksesta, jota ei ole tehnyt?
Törmäsin Annan isään oikeustalolla.
Törmäsin häneen käytävällä ja sanoin:
"Käskekää tyttärenne tunnustaa."
Hän sanoi: "Minä yritin, mutta hänen ei anneta tunnustaa."
Kuulin sen omin korvin.
Taloudellinen hyväksikäyttö on iso osa tätä juttua.
Siitä ei kuule usein, mutta se on olemassa oleva ongelma.
Se nainen on täysin riippuvainen muiden taloudellisista päätöksistä.
Hänen pitää pyytää rahaa jopa kuukautissuojien ostoon.
On naiselle hyvin alentavaa olla sillä tavoin muista riippuvainen.
Ilman taloudellista tukea -
hänellä ei olisi varaa asianajajaan -
tai lastensa tukemiseen rahallisesti.
Päätös pysyä yhdessä on monen tekijän summa.
Kukaan ei kuvittele, että elämä on yhtä romanssia 14 vuoden jälkeen.
Kesäkuussa 2023 Anna Carolina Jatobá pääsi ehdonalaiseen vapauteen,
ja hän suorittaa tuomionsa loppuun valvotusti.
Alexandre on vuodesta 2019 lähtien ollut avovankilassa -
ja saanut välillä käydä lomalla.
Isabellan kuoleman ja oikeudenkäynnin jälkeen -
kaipasin uutta alkua elämälleni.
Luojan kiitos tapasin nykyisen puolisoni, joka on hieno mies.
Hän ei säikähtänyt taustaani.
Hän halusi olla kanssani vaikka tiesi, ettei se olisi helppoa.
Hänen kanssaan aloitin elämäni alusta.
Hänen kanssaan -
sain kokea äitiyden ilon uudelleen.
Se oli unelmani.
Olen aina halunnut olla taas äiti.
Se oli tavoite, jonka sain toteuttaa.
Odotusaika oli henkisesti raskasta.
Heti, kun tulin raskaaksi, kaikki palasi mieleeni.
Maria Fernandan odotusaika oli helpompaa,
koska olin jo saanut Miguelin.
En ole sellainen äiti,
joka pitää lapsiaan kuplassa.
En myöskään anna heidän taakakseen sitä tietoa,
että heidän siskonsa joutui kärsimään.
Pitkän aikaa, kun menin nukkumaan,
pystyin ajattelemaan vain,
että haluan tavata Isabellan taas joko tässä tai seuraavassa elämässä.
Mutta nyt olen täyttänyt lupaukseni hänelle,
ja minun on aika jatkaa elämääni.
NARDONIN JA JATOBÁN PERHEET EIVÄT HALUNNEET OSALLISTUA OHJELMAAN.
PERUSTUU ILANA CASOYN JA ROGÉRIO PAGNANIN KIRJOIHIN
Tekstitys: Mari Harve