SLUČAJ BROOKFIELD OPSJEDNUTO DIJETE PSUJE
14. KOLOVOZA 1980.
REKONSTRUKCIJE SU UTEMELJENE NA DOKUMENTIRANIM DOGAĐAJIMA
Ne!
Ja sam tvoja majka.
Ti si govno!
SVI SU ZVUČNI ZAPISI I FOTOGRAFIJE STVARNI
Ovdje je riječ o sukobu dobra i zla,
a zlo je odabralo Connecticut.
OBRANA NA TEMELJU ĐAVLA
Ja sam David Glatzel.
Kad sam imao 11 godina, opsjeo me je đavao.
Bizarno suđenje za ubojstvo sutra u Danburyju.
Optuženi tvrdi da ga je opsjeo demon.
To će pokušati dokazati odvjetnik tinejdžera iz Connecticuta.
Pitao sam zašto sam ovdje. Rekao mi je da sam ubio prijatelja.
Čovjek koji je uhićen zbog ubojstva
kaže da se ne osjeća krivim
jer je bio opsjednut đavlom u trenutku počinjenja zločina.
Ozbiljno?
Pili su. Izbo ga je.
Slučaj je jasan kao dan. Ovo je smiješno.
Priča počinje u kući na kraju ovog prilaza
u kojoj živi par iz Brookfielda čiji se 11-godišnjak počeo čudno ponašati.
Ustani!
Nije mi drago što me pamte kao opsjednutog 11-godišnjaka...
Sad ćeš umrijeti.
...ali svakodnevno to trpim.
- Ne možeš nauditi Božjem djetetu. - Isus će umrijeti u paklu!
Ni s kim nisam o ovome razgovarao.
To je tajna. Mračna tajna.
Oče naš, koji jesi na nebesima Kruh naš svagdašnji daj nam danas
SUĐENJE ĐAVLU
Sad ćeš umrijeti!
Amen.
SNIMKE OBITELJI GLATZEL
Rado bih vam ispričao svoju priču
o opsjednutosti, ubojstvu
i Arneju Johnsonu.
Želim se pobrinuti da precizno prikažete moju obitelj.
Znam da ima ljudi koji su izmislili neke priče
i to mi se ne sviđa, pa želim razjasniti stvari.
Kao 11-godišnjak bio sam povučen.
Bilo mi je dobro.
Igrao sam se s braćom i nikad mi nije bilo bolje.
Bio sam srednje muško dijete.
Tipični sindrom srednjeg djeteta.
DAVIDOV BRAT
Imam starijeg brata Carla.
S njim se nije bilo lako slagati.
Znao je biti pravi idiot.
Otežavao mi je život.
DAVIDOV NAJSTARIJI BRAT
Alan je tada bio drukčiji.
David i ja pomagali bismo ocu u garaži,
a Alan se nije volio zaprljati, pa je većinu vremena provodio s majkom.
Znao je ispeći dobar kolač.
Ali malo je drukčiji od nas.
Ne bih nas nazvao tipičnom američkom obitelji,
ali bili smo sasvim normalni.
Sve je počelo kad je moja sestra Debbie našla kuću u Newtownu.
Trebala se onamo useliti sa svojim dečkom Arneom.
Debbie i ja bili smo jako uzbuđeni.
DEBBIEN DEČKO
Planirali smo se vjenčati u proljeće.
Jedva smo čekali.
2. SRPNJA 1980.
Debbie je 2. srpnja našla lijepu kuću za najam u Newtownu.
Bilo mi je žao što se sele.
Imaš 11 godina i to ti je sestra.
Ja i starija braća, Alan i Carl, otišli smo im pomoći pri useljenju.
Ta je kuća bila čudna.
Nešto je bilo jako neobično.
Svakom sam bratu dala zadatak.
Davida sam poslala u spavaću sobu i zamolila ga da pomete.
DAVIDOVA SESTRA, SNIMKA IZ 2005.
Ostavila sam ga samog.
Onda sam se primila posla, počela sam ribati i čistiti.
Ali nakon nekog vremena, David je istrčao iz kuće.
Bio je uzrujan, a ja nisam znala zašto.
David je mami rekao da želi ići kući.
Rekla mu je da će otići kući čim sve obavi.
On je htio odmah ići.
Htio sam se maknuti iz kuće i otići što dalje od tog posjeda.
I nikomu nisam rekao zašto.
Vratili smo se kući i večerali. Sve je bilo u redu.
OBITELJSKE SNIMKE
Mama je odlično kuhala.
Bila je mađarsko-talijanskog podrijetla,
tako da je znala kuhati.
Ali David je imao loš dan. Nešto ga je mučilo.
Pitao sam ga što mu je.
Sjedio sam za stolom.
Krenuo sam objašnjavati što se tog jutra dogodilo.
RANIJE TOG DANA
Sâm sam bio u spavaćoj sobi.
Ali nešto sam osjetio.
I nešto me gurnulo na krevet.
Nešto sam vidio.
Izgledao je kao kostim đavla za maškare.
Imao je potpuno crne oči, kao komad ugljena,
i uplašio me.
David je rekao da je to biće tada progovorilo.
Pitala sam Davida što mu je taj lik rekao.
„Stalno mi govori da se čuvam.”
„Da se čuvaš čega?”
On mi je samo ponavljao: „Želi moju dušu.”
Rekao je: „Doći će po mene. Stalno mi to govori. Morate mi pomoći.”
Pitao sam ga je li dirao nešto u ormariću s lijekovima.
Rekao je: „Ne, ovo je ozbiljno.”
U početku mu nismo vjerovali.
Mama je rekla da je kasno
i da možda sanja.
Judy je rekla: „Dobro, dosta je. Vrijeme je za spavanje.
Odmori se i sutra ćemo razgovarati.”
Te me noći spopao neki čudan osjećaj.
Nešto sam vidio u glavi.
Nešto je dolazilo.
Uplašio sam se
jer sam vidio da se približava kući.
Osjetio sam da me nešto gleda.
Vidio sam neki obris.
Kad sam opet pogledao,
nije bilo ničega.
Većinu noći nisam spavao. Gledao sam u mrak.
Judy je bila zabrinuta za Davida,
pa je nazvala oca Dennisa da mu kaže što se događa.
Pitala ga je može li doći blagosloviti kuću.
I vi, oče.
Mama je bila vjernica.
Morali smo otići na prvu pričest i krizmu kao katolici.
Vjerovali smo u Boga i đavla.
Otac Dennis došao je sa svetim uljem, svetom vodom
i tamjanom.
U ime Oca i Sina...
Njima je blagoslovio cijelu kuću, svaku prostoriju, i na katu i u prizemlju.
- Mislili smo da je to riješeno. - Molim se protiv svakog zla...
Ali to je bio tek početak.
Bože mili!
Bilo je tri ujutro.
David je vrištao iz petnih žila.
„Dolazi po mene. Kaznit će me.”
Kuća se počela tresti
kao da se u nju zabio kamion.
Zvučalo je kao da na kuću slijeće NLO.
To je biće htjelo da znamo da je ondje.
Svjetla su počela bljeskati.
Čulo se kako staklo pada i lomi se.
David je bio izvan sebe. Vrištao je. „Došao je. Iznad kuće je.”
Rekao je: „Ne otvarajte vrata. To je zlo.”
To se udaranje čulo 30 - 40 sekundi...
i onda se sve smirilo.
Bože mili.
Skamenio sam se.
Dobro, imamo duha
i ne znamo što učiniti s njim.
Znali smo da trebamo pomoć.
Naša prva susjeda
bavila se tarotom i sličnim stvarima.
Rekla je da je njena svekrva
prije nekoliko godina bila kod istraživača nadnaravnog
koji bi mogao pomoći.
Debbie je prihvatila prijedlog.
Nismo htjeli dopustiti da nas neko biće,
duh ili što god otjera iz te kuće.
To je bila naša kuća
i htjeli smo se pobrinuti da otjeramo to biće kako god znamo.
Naši večerašnji gosti u 32 godine karijere lovaca na duhove
istražili su više od 3000 slučajeva ukletih kuća i demonskih opsjednutosti
te su sudjelovali u brojnim egzorcizmima diljem svijeta.
Poslušajte i donesite svoje mišljenje.
Predstavljamo vam lovce na duhove Eda i Lorraine Warren.
Kao dijete bio sam jako ponosan na baku i djeda.
Viđao bih ih u novinama i na televiziji.
To je bilo jako kul.
Ali s druge strane,
bio sam onaj čudni klinac jer sam imao jezivu baku i djeda.
UNUK EDA I LORRAINE WARREN
Nisam se jednog dana probudio i rekao:
„Želim biti demonolog.”
Rodio sam se kao demonolog.
Kao dječak ispitivao bih časne sestre i svećenika:
„Jesu li oni duhovi i nadnaravna bića stvarni?
Jesu li to đavli?”
I naravno, katoličanstvo nas uči da takve stvari postoje.
Moja je baka imala drukčije iskustvo.
- Čujem smijeh i ne... - Smijeh?
- Ne razumijem. Čujem ga... - Muški ili ženski smijeh?
Ne razumijem zašto ga svi ne čujete.
Čujem ga tako... Tako je glasan.
Govorila je: „Da bi lovio tigrove, moraš doći do njih.”
Kreni prema svjetlu, Charissa.
Pomoći ću ti.
Ali nisu postali poznati sve dok...
Mladić je hladnokrvno ubio
svog oca, majku te četvero braće i sestara
zato što su mu to naredili glasovi.
S tim strašnim početkom dolazi nam bestseler i film
Amityville horor.
Lorraine i ja bili smo u stotinama ukletih kuća
i intervjuirali smo mnogo ljudi diljem svijeta.
Na ljestvici od jedan do deset, rekao bih da je Amityville bio deset.
Amityville horor proširio se svijetom.
Tada su moji baka i djed postali svjetski slavni.
I to je broj dva!
Zanimljivo je kako nešto tako strašno može postati blagoslov.
Hvala, g. Warren.
I to je poslije pomoglo mnogim obiteljima.
Primamo puno pisama
od ljudi koji nam pišu o svojim problemima.
Koja je adresa?
Poštanski sandučić... Naslovite ga na Eda i Lorraine Warren.
Poštanski sandučić 41,
Monroe u Connecticutu, 06468.
Debbie je nazvala Warrenove.
Javio se Ed.
Debbie se predstavila i zatražila pomoć.
PItao je li Davida pregledao liječnik. Rekli smo da nije.
Pitao je može li on dovesti liječnika.
Došli su u Chevyju Chevetteu.
Ed je bio ugodan čovjek.
Ohrabrio nas je i bio je pun samopouzdanja.
Osjećali smo se sigurnije.
Lorraine je bila jako nježna i precizna u izričaju.
Judy je rekla: „Ajme meni.
Drago mi je što ste došli i što sam vas upoznala.”
Liječnik je odveo Davida te mu izmjerio tlak i ostalo.
Napravio je psihološki test i sve je bilo normalno.
Dr. Tony nije rekao da mi fali daska u glavi.
Rekao je da sam normalno dijete.
Ed i Lorraine oprezno su razgovarali s nama.
Htjeli su nas ispitati da shvate što se događa.
OVO JE SNIMKA...
Dobro.
...RAZGOVORA WARRENOVIH I GLATZELOVIH U LJETU 1980.
Davide, reci mi svoje puno ime.
- David Michael Glatzel. - Dobro. Koliko imaš godina?
- Dvanaest. - Dvanaest.
Što misliš o svemu ovome?
Želiš da se to razriješi?
- Ne želiš da se to nastavi? - Ne.
Ne. Dobro.
Lorraine je spomenula jedan nasilni događaj.
- Bilo ih je više. - Više?
Ajme, trajalo je cijelu noć!
Drugim riječima, bila je to grozničava noć.
Da, ali više to ne možemo trpjeti.
Ne lažemo. Trebamo svu moguću pomoć.
Vjerujte mi, želimo se toga riješiti.
Moja se mama stvarno nadala da će oni sve riješiti.
Htjela je svoju obitelj
i život koji smo živjeli prije toga.
Ljudi nam pričaju strašne priče,
ali mi to moramo doživjeti da bismo ih prihvatili.
- Da. - Moramo to vidjeti i osjetiti.
Moramo znati da duh postoji prije nego što kažemo da je kuća ukleta.
- Rekao je Davidu da želi njegovu dušu. - Što ti je rekao za dušu?
Rekao je da želi moju dušu. Samo to.
Je li sad ovdje?
Ed je rekao: „Neka se pokaže.
Ako je tako moćan, treba dokazati da je ovdje.”
Moram izazvati to biće kroz religioznu provokaciju.
Kao kršćanin, zazvat ću Isusa Krista,
poslužiti se svetom vodom, križem.
To vam možda zvuči pretjerano,
ali to je metoda kojom se služe egzorcisti i demonolozi.
Provociram dok ne vidim fizičke manifestacije.
Ed je rekao: „Ako si moćan,
triput pokucaj po stolu.”
I odjednom...
Bum! Bum! Bum!
Kao da je netko uzeo malj i počeo probijati pod kuhinje.
Cijela se kuhinja počela tresti.
Svjetla su treperila.
Svi su to osjetili.
Ed je pogledao Davida i pitao ga plaši li ga to.
David je rekao: „Bojim se jer mi želi nauditi.
Sve će nas kazniti jer ste došli i ja razgovaram s vama.”
Lorraine je za to vrijeme kružila.
Kad uđem u kuću, koncentriram se na vibracije
i prođem svaku prostoriju.
Jer postoji zakon privlačnosti.
Duha privlači jedan član tog kućanstva.
Nagnula se i šapnula mu:
„Kraj onog dječaka stoji velika, tamna masa.
Zla je.”
To nam je bilo čudno.
Ništa nismo vidjeli.
Ed i Lorraine razgovarali su s mojima.
„Ovo nije duh. Ovo je demon.”
To me stvarno uplašilo.
Cijela je obitelj bila uplašena jer nismo imali pojma što se događa.
Moj je djed smatrao da svako opsjedanje ima pet stadija.
Počinje s dozvolom.
Netko učini nešto
što omogući paranormalnome da se ukorijeni.
Može to biti ploča za gatanje, seansa ili nešto drugo.
Zatim slijedi infiltracija.
U tom stadiju duh je u domu, ali još vas ne dira.
Duh ili voljena osoba dođe u posjet i želi vam dati do znanja da je ondje.
To je normalno.
Zatim slijedi teror.
Tada ta prisutnost počinje napadati vašu slobodnu volju.
Pokazujete puno mračnije nagone i puno negativnija ponašanja.
U nevjerojatno rijetkim okolnostima to prelazi u potpunu opsjednutost.
Tada vas više nema. Ništa ne kontrolirate.
Vaše je tijelo preuzelo nešto drugo.
Ed je već na prvom sastanku bio uvjeren
da je David već u stadiju terora.
Ed nam je objasnio da će demon natjerati Davida
da se drukčije ponaša.
Da će mu kontrolirati misli i kroz njega slati poruke.
Da će postati nepredvidljiv.
Ed Warren vidio je to puno puta.
Rekao je da ćemo se morati javiti Crkvi.
Mama je rekla da smo to već pokušali.
Ed je rekao: „Ne, ja ću vam pomoći.
Morate ovo početi dokumentirati
i prikupiti što više dokaza koje ćemo predstaviti nadbiskupu.
Nadbiskup Bridgeporta onda će zaključiti
s čime imamo posla.”
Pomislio sam: „Ovo nije moguće.
To se događa samo u crtićima i filmovima.”
Ed i Lorraine upozorili su nas koliko je ovo ozbiljno.
„Nemojte to olako shvatiti.
Zaštitite se.
Nikad ne znate kad će se dogoditi.”
Mama je uzela naš kazetofon.
Sestra je kupila polaroidni fotoaparat koji snima instant fotke.
Počeli smo voditi detaljnu evidenciju.
Bili smo na ljetnim praznicima.
Dobra večer, dame i gospodo...
Nitko nije spavao.
...dvojicu kandidata Republikanske stranke
za predsjednika SAD-a.
Bivšeg guvernera Kalifornije Ronalda Reagana.
Naizmjence smo pazili na Davida.
Htjeli mi to ili ne,
naša je odgovornost održavati mir u svijetu
jer nitko drugi to ne može.
Ne smijemo nastaviti...
Ali onda se David počeo čudno ponašati.
Davide!
Bože mili.
OVE FOTOGRAFIJE I ZVUČNI ZAPISI
SNIMILA JE OBITELJ GLATZEL U KOLOVOZU I RUJNU 1980.
Zdravo.
Sad ćeš umrijeti!
Tko si ti i što si?
- Ne tiče te se. - Davide.
Mama je ovdje. Hajde, ustani.
Idemo. Dođi k sebi. Makni se iz mog sina!
- Ne! - Ja sam tvoja majka.
Ti si govno!
Sad ćeš umrijeti!
Nemoj!
Davide, ustani! Bože mili! Ustani!
- Zovi svećenika! Neka odmah dođe. - Makni se iz mog sina!
- Ne! - Ostavi ga na miru.
Primi.
- Trudim se. Držim te za ruke. - Pizdo jebena.
Molite se.
Oče naš, koji jesi na nebesima, sveti se ime tvoje,
dođi kraljevstvo tvoje, budi volja tvoja, kako na nebu, tako i na zemlji.
Kruh naš svagdašnji daj nam danas i otpusti nam duge naše
kako i mi otpuštamo...
Strašno.
Ostavi ga.
Odjednom bi počeo vrištati i opirati se,
a nije bilo nikoga.
U jednom smo trenutku uspjeli snimiti
kako nešto drži u rukama.
To ga je davilo, a on se svim silama borio skinuti te ruke
sa svog vrata.
Ostavi ga na miru.
Trnci su nam prolazili cijelim tijelom.
Bilo je to strašno i nismo znali kako to riješiti.
Sjećam se samo davljenja,
ničega nakon gubitka svijesti.
Čak ni da sam se onesvijestio ili što već.
Nitko nije znao što se dogodilo.
To nas je sve psihički iscrpilo,
ali postajalo je sve gore.
Prema svima je bio nasilan. Pokušao je udaviti majku i sestru.
Trajalo bi nekoliko minuta ili sati.
Spavali smo u smjenama.
Nismo htjeli biti sami.
Znali smo da bi u tom slučaju vjerojatnost napada bila puno veća.
Fizički je napadao cijelu obitelj.
Stalno smo se molili.
Mislili smo da će prestati budemo li se glasno molili.
Mami je bilo najteže to što se tata nije slagao s njom.
Bila je sama.
Otac je tada mislio da David ima psihičkih problema.
I da ih mi pogoršavamo.
Zato se samo udaljio od svega toga.
Imao je dva posla, a kući bi dolazio samo spavati.
Prije bismo večerali kao obitelj,
a sad više uopće nije dolazio kući.
Trebalo mu je vremena da shvati što se događa.
A tada je već bilo prekasno.
Mama je nazvala Warrenove i rekla im što se događa.
Ja sam tvoja majka.
Ti si govno!
Nemoj!
- Nije znao tko to radi. - Trepće li očima?
Ne, ništa.
Oči se uopće ne miču.
Da je bio pri svijesti, treptao bi.
Želite reći da je tada bio u nesvijesti?
Pa, da, rekao bih.
Ed i Lorraine rekli su nam da je David opsjednut.
Nakon opsjedanja
krajnji je cilj uništenje obitelji i, na koncu, smrt.
Ili ćete umrijeti vi
ili ćete nekoga ubiti.
To se događa.
Stao je iza Alana, izvukao ovo i rekao: „Sve vas mrzim.
Ako mi se bilo tko približi, ubit ću ga.”
Mama je počela paničariti.
Mislila je da će njezin sin počiniti samoubojstvo
ili ubojstvo.
Rekla je da to treba odmah zaustaviti.
Ed Warren je rekao da trebamo egzorcizam.
To je bilo najstrašnije.
Mi smo policijska postaja za nadnaravno.
Moramo odvesti krivce u crkvu.
Moramo ih odvesti egzorcistu.
Zato volim reći da,
kad se demonski i zli duhovi bore prljavo,
i vi trebate isto postupiti.
Crkva ne dijeli egzorcizme kao slatkiše.
Nisam znao koliko papirologije trebate ispuniti za egzorcizam.
To je velika stvar.
Nije lako dobiti egzorcizam u rimokatoličkoj crkvi...
SVEĆENIK RUSKE PRAVOSLAVNE CRKVE
...a tada je bilo još teže.
Prema mom iskustvu, mnogi se svećenici time ne žele baviti.
Ne žele se baviti silama pakla
i boje se stupiti u te domove.
Ljudi se obraćaju ljudima poput Warrenovih
jer ih je njihovo svećenstvo odbilo.
Ali to je svećenička dužnost.
Vaš je poziv raditi egzorcizme i pomagati ljudima.
Dok odrastate u rimokatoličkoj crkvi,
anđeli i đavli
ukorijenjeni su u vjeru.
Ali ja sam uvijek sumnjao postoje li te duhovne sile.
Bio sam otvorena uma
i tražio dokaze postoje li ili ne.
Ljudi se mogu rugati konceptu duhova,
ukletih kuća i đavola koliko god žele,
ali đavao postoji.
Postoje mnogi đavli,
a skeptična javnost najbolji je saveznik đavla.
U ime Isusa,
izađi!
Surađivati s Warrenovima bilo je zanimljivo i donekle uzbudljivo.
Vidio sam koliko je to stvarno i opasno.
Crkva je na temelju prikupljenih dokaza shvatila
da je ovo prava stvar i da trebaju pomoć.
Došao je kardinal katoličke crkve.
Bio je odjeven u crveno i vozio je crveni Porsche.
Opa, nije loše biti svećenik.
Sastao se s obitelji.
Zaključili su da imamo nešto što treba riješiti.
2. RUJNA 1980. MJESEC DANA POSLIJE
Katolička crkva dala nam je odobrenje da odradimo mali egzorcizam.
Pozvali su moju obitelj u crkvu sv. Josipa u Brookfieldu.
Bio sam u kući Božjoj i mislio da se ništa ne može dogoditi.
Otac Virgulak nas je upozorio.
„Ti egzorcizmi
znaju biti toliko intenzivni da bi mogao umrijeti.”
I to je bilo strašno.
Ali nismo imali izbora.
Pomolimo se.
U ime Oca i Sina i Duha Svetoga.
Počne slično kao misa.
Oče naš, koji jesi na nebesima, sveti se ime tvoje...
Sjećam se samo da sam bio u crkvi
i da su se oni molili.
Kruh naš svagdašnji daj nam danas i otpusti nam duge naše...
Odjednom je u prostoriji postalo ledeno.
Znali smo da nešto nije u redu.
Sveta Marijo, Majko Božja, moli za nas...
David se uskoro počeo drukčije ponašati.
ZVUČNI ZAPIS OBITELJI GLATZEL
Počeo je režati, siktati i vrijeđati svećenika.
Debela svinjo.
Sad ćeš umrijeti!
David se sav tresao.
Lice mu se izobličilo.
Tijelo mu se trzalo lijevo-desno.
Jebite se i ti i tvoja sranja!
Onda se oslobodio i napao oca Virgulaka,
pa smo ga morali držati na podu.
Sjećam se da sam ga držao za nogu.
Ed Warren ga je držao za drugu.
Vrijeme je da...
Tijelo mu se savijalo onako kako ne bi smjelo.
Držao sam ga i govorio mu da ga Isus voli.
Slab si. Isus je puno jači od tebe.
Jako si slab.
Ovo je Božje dijete. Ne možeš nauditi Božjem djetetu.
Isus će umrijeti u paklu!
Mama te voli.
Znao je da je ovo zadnji sukob.
Treba križ. Dajte ga meni. Blagoslovljen je.
Arne je uzeo križ i stavio mu ga na čelo.
Na glavi ti je.
Počeo je cvrčati.
U ime Isusa Krista...
Jezik mu je toliko natekao da nije mogao disati.
Poplavio je.
Svi su vrištali. Moramo stati.
Osjećate se bespomoćno i prazno.
Vikao sam na to biće iz petnih žila.
„Ostavi dijete na miru. Uhvati se ukoštac sa mnom.
Ovdje sam. Hajde.”
Obuzela me hladnoća.
Ledena.
Lorrain je rekla: „Ajme meni, što si to učinio?”
Ed je rekao: „Ne možeš tako.”
Demoni se ne izazivaju i točka.
Mi to nismo znali. Mislio je da pomaže Davidu.
Moj mu je djed rekao: „Ne smiješ to govoriti.
Time mu omogućuješ da napadne tebe.”
I imao je pravo.
Ali činilo nam se da je gotovo.
Egzorcizam je uspio.
Sjećam se da sam bio sretan.
Puno sam se igrao vani,
trudio se biti dobro dijete, najbolji sin u obitelji.
Mama je kuhala
i usrećivala nas hranom.
Mislili smo da nas čeka novi početak.
Ali nije tako ispalo.
POLICIJSKA POSTAJA BROOKFIELD
Znao sam da se u kući Glatzelovih...
DETEKTIV IZ CONNECTICUTA
...navodno događaju čudne, demonske stvari.
Ljudi su se policajcima žalili na buku.
Bio sam na dužnosti, a Ed i Lorraine Warren
došli su u staru postaju na Grays Bridge Roadu.
Ed Warren predstavio se kao demonolog,
a Lorraine Warren kao vidovnjakinja.
Lorraine je bila uzrujana.
Rekla mi je da je za vrijeme jednog egzorcizma
Arne Cheyenne Johnson izazvao đavla
da pusti Davida Glatzela i suoči se s njim.
Lorraine je bila jako uzrujana.
Rekla je: „Nije to smio učiniti. To se ne radi.
Nema pojma s čime ima posla.”
I rekla je: „Vidim tešku ozljedu ili smrt izazvanu nožem.”
Htjela nas je upozoriti na mogući zločin.
Da je... Želim biti jasan. Rekla je:
„Vidim to kao vidovnjakinja.”
Bila je ozbiljna žena. Nije izgledala čudno.
Nije se ponašala čudno.
Mislio sam da to stvarno vjeruje
i da je za nju to stvarnost.
I kao što vidite, ispostavilo se da jest stvarnost.
Moja je sestra našla posao u hotelu za pse u Brookfieldu.
Željela je živjeti s Arneom.
Uređujem pse.
Alan Bono mi je bio šef. Sprijateljio se s Arneom i sa mnom.
DEBBIEN ŠEF
Arne i ja našli smo stan,
a sa stanom je došao i taj posao.
Veselili smo se zajedničkom životu.
Uspjeli smo odahnuti i pustiti da se stvari smire
nakon svih izazova koje smo proživjeli.
Laknulo nam je.
„Napokon je gotovo. Sad ćemo imati mira.”
Zapamtite da, kad izazovete demona,
on u tom trenutku neće učiniti ništa.
Čekat će da budete najranjiviji,
a onda će napasti.
16. VELJAČE 1981. PET MJESECI NAKON EGZORCIZMA
Kad smo se tog jutra probudili, nije mi bilo dobro.
Osjećao sam se bolesno.
Otišli smo do Bridgeporta po moje sestre
jer smo se tog vikenda planirali družiti s njima.
Našli smo se s Alanom Bonom na ručku i popili smo nekoliko čaša vina.
Ali vidjelo se da se Alan malo napio.
Pogledao sam Debbie i rekao joj:
„Mislim da bi bilo pametno otići
i maknuti djevojke odavde.”
Nije se dogodilo ništa loše, ali postao je malo preglasan
i nisam htio da moje sestre to slušaju.
Počeli smo hodati niz stube
i ne sjećam se više ničega nakon toga.
Mislim da je bilo sedam ili osam navečer.
Zazvonio je telefon.
- Halo? - Sestra je plakala.
Prije nego što je bilo što stigla reći, doživio sam viziju muškarca.
Mrtvog.
Davide, idi po mamu!
Onda je mama počela vrištati.
Rekao sam si: „O, Bože.”
Rekla je tati: „Ulazi u auto. Idemo do hotela za pse.”
David mi je rekao da je Alan Bono mrtav.
„Kako? Što? O čemu ti to?”
David je rekao: „Arne Cheyenne Johnson je opsjednut.
To je vrag. On ga je ubio.”
Javio mi se dispečer i rekao da se dogodio teški napad nožem.
Pozvali smo sve policajce.
Deborah Glatzel rekla je policajcima koji su došli
da su Arne i Alan pili.
U stanu je izbila svađa koja se pretvorila u fizički sukob.
Završila je u dvorištu hotela za pse, četiri - pet metara od ulaza.
Arne je tijekom sukoba izvukao nož koji je držao u koricama
i više je puta ubo Alana Bona.
Alan Bono pao je smrtno ranjen.
Debbie Glatzel bila je izvan sebe
te nam rekla da je Arne pobjegao u šumu
i da misli da će krenuti
prema obiteljskom domu na Oak Grove Roadu, nedaleko odande.
Vidio sam sliku Arnea.
Vidio sam da hoda prema mojoj kući u Brookfieldu.
Odmah mi je bilo jasno da je Arnea opsjeo đavao.
Brat je počeo paničariti.
Zajedno smo odvukli komodu do vrata.
Zaključali smo i blokirali vrata komodom jer je rekao da ga dolazi ubiti.
Nikad u životu nisam se bojao Arnea Cheyennea Johnsona.
Nimalo.
Ali kad mi je David rekao da ga je opsjeo demon,
usrao sam se od straha.
Vozač hitne pomoći vraćao se nakon prijevoza žrtve u bolnicu
i vidio sumnjivca koji odgovara opisu.
Nazvao je policiju i sumnjivac je priveden.
Da nije bilo tog vozača hitne pomoći, ja ili moj brat David možda bi bili mrtvi.
POLICIJA
Ja sam obradio Arnea Cheyennea Johnsona.
Uzeo sam mu otiske i pročitao mu prava.
POLICIJSKA POSTAJA BROOKFIELD
Izgledao je kao da mu se nešto dogodilo, kao da se potukao, bio je raščupan.
Nije bilo dobro.
Bio sam iscrpljen. Nisam mogao ustati. Sjedio sam na klupi.
I pitao sam ga: „Zašto sam ovdje? Što se događa?”
Rekao mi je da sam ubio prijatelja.
Rekao sam da nisam.
Nisam vjerovao u to.
Rekao sam mu: „Varate se. Alan je dobro. Otišli smo iz kuće.”
Rekao je: „Ne, mrtav je i ti si ga ubio.”
Nije bilo plakanja. Nije bilo isprika.
Samo: „Ne znam što se događa.”
Nije se sjećao ničega o ubojstvu.
Nikad nikomu nisam naudio.
Nikad.
Nikad ni zbog čega nisam bio uhićen.
I rekao sam im to.
„Nema šanse. Uhitili ste krivu osobu.”
POLICIJSKA POSTAJA BROOKFIELD
U slučaju Davida Glatzela,
kad je Arne Johnson opsjednut zbog pomaganja i izazivanja demona,
to je moguće.
U literaturi to nazivaju transmigracijom.
Zli duh može prijeći iz opsjednute osobe
u osobu koja prisustvuje egzorcizmu.
Branitelj će pokušati dokazati da njegov klijent nije kriv za ubojstvo
jer 19-godišnji okrivljenik tvrdi da je u trenutku ubojstva bio opsjednut.
Arne Cheyenne Johnson, koji policiji nije poznat po nasilju,
optužen je za ubojstvo nožem svog stanodavca Alana Bona
i tvrdi da je bio opsjednut demonima te da se ničega ne sjeća.
Njegova partnerica, koja je prisustvovala događaju
i čiji je brat navodno bio opsjednut,
ispričala je što se dogodilo.
Nisam vidjela da ga je izbo, a bila sam među njima.
Što ste vidjeli?
Samo puno naguravanja.
A onda?
Onda je izbio kaos.
Debbie je mislila da će se to dokazati.
Bila je sigurna da ćemo dokazati da sam bio opsjednut.
Nakon svega što smo prošli,
ljudi bi trebali shvatiti da đavao postoji.
Branitelj Martin Minnella u sudnici nije spominjao demone.
Dok ne dobijemo izvještaj našeg patologa
i rezultate obdukcije, ne možemo ništa.
Nisam vjerovao u paranormalno.
Zato sam prvo htio to malo istražiti.
BRANITELJ ARNEA JOHNSONA
Ed i Lorraine Warren rekli su mi:
„To nije bio Arne Johnson.
To je bio demon koji je oteo Arneovo tijelo
i ubio Alana Bona.”
Moj je partner mislio da su luđaci
i rekao mi da se maknem što dalje od tog slučaja.
Ali htio sam čuti još.
Izvana izgleda kao mirni dom u New Englandu.
Iznutra podsjeća na set holivudskog horora.
To je muzej paranormalne aktivnosti.
Ed i Lorraine tvrde da je sve vezano za stvarne događaje.
U ovoj se zgradi nalaze
vjerojatno najopasniji natprirodni predmeti u svijetu.
U jednoj prostoriji imali su hrpu predmeta,
uključujući lutku na kojoj je pisalo: „Ne dirati ovu lutku.”
Mislim da se zvala Annabelle.
Pustili su mi snimke.
Ne miči se!
- Ne! - Da!
Ne miči se!
Warrenovi su mi pokazali sve dokaze.
Otvori oči, Davide.
Meni su dokazi bili veoma uvjerljivi.
Vjerovao sam u tu priču,
vjerovao sam u tu obranu
i vjerovao sam da sam jedini odvjetnik u državi
koji će ga zastupati s takvom obranom.
„Đavao me natjerao.”
Upravo će to odvjetnik Martin Minnella pokušati dokazati
na suđenju njegovu klijentu.
Naša obrana koristila se u Engleskoj.
Nikad se nije koristila u SAD-u. Obrana na temelju opsjednutosti demonom.
Optužnica protiv Arnea Johnsona koji je ovdje živio očekuje se 19. ožujka.
U Engleskoj su obrađena tri ovakva slučaja.
Dva za palež i jedan za silovanje.
Branjenici su proglašeni nevinima na temelju opsjednutosti demonom.
BIVŠI UREDNIK VIJESTI
Ovo je bila moja najbizarnija priča u 15 godina novinarske karijere.
Lorraine i Ed Warren,
poznati istraživači i predavači o okultnome.
Tvrde da je Johnsona na ubojstvo naveo demon koji se skriva u njemu.
Opsjednutost demonom teška je tema iz novinarske perspektive.
To se ne može dokazati,
a ne može se ni opovrgnuti.
Kao dobar novinar možete samo pokušati otkriti činjenice.
Šest dana nakon ubojstva upoznao sam Warrenove.
Dogovorili smo da će mi dati zvučne zapise
koje ću, ako poželim, smjeti pustiti na dvjema radijskim postajama.
Dobar dan. Ovdje Mike Allen.
W.I.N.E. News došao je do dramatičnih snimki
koje su povezane s takozvanim ubojstvom pod prisilom đavla.
U ime Oca i Sina i Duha Svetoga, naređujem ti da ga ostaviš na miru.
Križ ti je na čelu. Ne možeš nauditi Božjem djetetu.
Isus će umrijeti u paklu.
Mama te voli.
Očekivao sam puno poziva
i da će ljudi reći: „Zašto ste to emitirali? Grozni ste.”
Ali većinom su pitali kad ćemo ih opet emitirati.
Dobivao sam pisma iz cijele zemlje.
Vidovnjaci i ljudi koji se bave paranormalnim
nudili su mi svoje usluge.
Zatim je bilo skeptika koji su pisali: „Ozbiljno?
Pili su. Izbo ga je.
Slučaj je jasan kao dan.
Zašto to emitirate? Ovo je smiješno.”
Na mjestu ubojstva ni susjedi
ni svećenik povezan sa slučajem nisu htjeli razgovarati.
Javio sam se svećenicima koji su sudjelovali u tim egzorcizmima.
Rekao sam im: „Gledajte, ljudi tvrde
da je na tim ceremonijama namještaj letio po prostoriji,
da su ljudi lebdjeli.
Samo tražim da kažete: ‘To je glupost. To se nije dogodilo.’
I možemo nastaviti sa životima.”
Nisu to htjeli reći.
Ede, što kažete osobi koja kaže: „Jednostavno vam ništa ne vjerujem.”
Nadam se da nije u poroti.
Ovaj slučaj možemo potkrijepiti našim brojnim drugim slučajevima
i bez sumnje dokazati da se ovdje događalo nešto natprirodno.
Na fotkama smo jako sretni.
Ne mogu to osporiti.
Ali vjerujte mi, iza zatvorenih vrata slika je bila drukčija.
Bili smo daleko od sretne američke obitelji.
Majka je imala svoje ciljeve. Kad ne bi bilo po njenom, podivljala bi.
Pred drugima je glumila veliku sveticu,
ali to nije bilo ni blizu stvarnosti.
Nije ni išla u crkvu sve do onoga s Davidom.
Tek kad je došla Lorraine Warren, svi su počeli nositi škapulare i krunice.
Ja nisam nasjeo na to.
Imao sam 15 godina kad je mog brata navodno opsjeo đavao.
Još nikad nisam izašao pred kamere.
Samo želim da se sazna istina
jer je nevin čovjek ubijen.
A oni to žele prišiti đavlu?
To je daleko od istine.
Znam jer sam to proživio.
14. SRPNJA 1980. SEDAM MJESECI PRIJE UBOJSTVA ALANA BONA
Bio sam vani kad su stigli Ed i Lorraine.
Ed Warren je rekao: „Što se ovdje događa?”
Rekao sam: „Iskreno, mislim da je moja obitelj poludjela.”
Rekao sam to Edu Warrenu.
U početku nisam znao koje su Edove i Lorraineine namjere.
Samo sam promatrao sa strane i sve mi je to bilo sumnjivo.
Što bi učinio da si ti glavni?
Za stolom bi razgovarali o Davidovim problemima.
- Ovo ti se ne sviđa, zar ne? - Ne.
Govorili su: „Počet će vas psovati i pljuvati.
Roktat će i režati kao divljak.”
Nisam razumio zašto o tome razgovaraju dok smo mi ondje.
Neka djeca odu van, u podrum, nekamo.
Ali oni su htjeli da to čujemo.
I čuli smo.
Kao da mu govore što da radi.
Što je radio kad nije bio David?
- Pljuvao je, psovao. - Puno je psovao.
- Psovao je svećenika? - I mene. Da, puno je toga...
Mislite da David to nije povezao?
Koji dan poslije
David je radio upravo to.
Doslovce to.
- Dobro je, sine. - Jebena šupčino.
Kaznit ću te!
- Davide, prestani. - Zaslužuješ umrijeti, kvragu!
- Davide, smiri se. - Ne zaslužuješ živjeti!
Umrijet ćeš!
Debela kurvetino.
Warrenovi su u početku često dolazili,
recimo svaka dva dana.
Prvi tjedan svakodnevno.
Mama je ovdje. Daj, predaj se.
Svake su noći imali fotoaparate.
- Izađi iz mog sina. - Mikrofone.
- Ne! - Ja sam tvoja majka.
To se pretvorilo u predstavu.
Nemoj!
Prestani! Ustani! Bože! Daj, ustani!
Umjesto da pokušaju pomoći Davidu, oni su ga snimali.
Sve se moglo odraditi drukčije.
Jedne se večeri dogodio incident.
Majka je vikala na Davida da prestane, da se smiri i da sjedne.
Počeo ju je jako vrijeđati.
Odjednom je došao moj otac.
- Ne zaslužuješ živjeti! - Davide...
Diži se!
Čuo se šamar.
Sjedni onamo!
„Sad ja kažem da je dosta.”
Dosta je! Moraš prestati!
I naravno,
đavao je sjeo i utišao se.
Bar je on slušao mog oca.
Samo trenutak. Dobro, može sad.
U noći ubojstva tata i ja radili smo vani.
Majka je počela vikati.
„Nešto se dogodilo kod hotela za pse. Debbie je izvan sebe.”
- Moramo ići. - Dobro.
Kad smo stigli, Debbie je rekla: „Posvađali su se.
Alan je izboden. Eno ga.”
Alan je ležao na boku. Otišao sam do njega i okrenuo ga.
Imao sam 15 godina.
Nisam znao što učiniti. Prvi sam put to vidio.
I sjećam se četiriju ubodnih rana.
Hvatao je zrak, a ja sam mu govorio: „Alane, drži se.”
I, znate, što ćete?
Samo se zablokirate.
Znate? Jednostavno...
Iskreno, ne volim ni razgovarati o tome.
Ne želim se toga ni prisjetiti.
Ne možete pomoći čovjeku, znate?
Ništa nisam mogao.
Tužno je gledati kako čovjek umire.
Ubojstvo Alana Bona nema nikakve veze s Davidom.
Ovdje nema ničeg demonskog.
Arne je bio jako posesivan što se tiče Debbie.
Šuškalo se da Debbie ima aferu s Alanom Bonom.
Debbie Glatzel došla je u policijsku postaju
i rekla: „Čujem glasine
da je ovo ubojstvo povezano s ljubavnim trokutom
između mene, Alana Bona i Arnea Cheyennea Johnsona.
To nije istina. Bila sam u vezi s Alanom Bonom.
To je gotovo i ovo ubojstvo nema veze s tim.”
Bizarno suđenje za ubojstvo sutra u Danburyju.
Optuženi tvrdi da ga je opsjeo demon.
Reportaža Jima Van Sicklea.
Hoće li đavao sutra biti prisutan u ovoj staroj sudnici u Danburyju?
Hoće li možda svjedočiti?
Nisam znao da suđenje počinje.
Na prvi dan suđenja roditelji su mi dali novac
da bih izostao iz škole i cijeli dan radio što god želim.
Stravično su se bojali
da se nekako ne umiješam u tu priču
jer ja sam znao...
da je sve to laž.
POČETAK SUĐENJA ZA „DEMONSKO UBOJSTVO” 28. LISTOPADA 1981.
SUDNICA OKRUGA FAIRFIELD
POLICIJA DANBURYJA
Kao obitelj mislili smo da će Arnea proglasiti nevinim
jer smo imali svećenika,
Warrenove i sve prikupljene dokaze,
odnosno zvučne zapise i fotografije,
kojima ćemo pokazati sudu da Arne nije počinio ubojstvo.
Bio je opsjednut jer je izazvao vraga.
Tužiteljstvo je tražilo maksimalnu kaznu za osudu.
Mediji i Warrenovi...
DRŽAVNI ODVJETNIK
...dugo su promovirali ovaj slučaj
radi vlastitog financijskog interesa.
Ali što se mene tiče, ovo je rutinski slučaj,
ako ubojstvo uopće možemo nazvati rutinskim.
Rekli su da su sve to gluposti
i da smo pokušavali zataškati jednostavan slučaj ubojstva.
Da je Arne osuđen za ubojstvo, kazna bi bila od 25 godina do doživotne.
ŠERIFOV URED OKRUGA FAIRFIELD
Bilo je jako teško ući u sudnicu. Bilo je samo stajaćih mjesta.
Nitko nije znao što očekivati.
Očekivao se sraz Martina Minnelle
s obranom na temelju opsjednutosti
i suca Roberta Callahana koji je morao odlučiti
hoće li to prihvatiti ili ne.
Tek sam tada shvatio što se događa.
Prvi sam put bio u sudnici, prijetio mi je doživotni zatvor.
To je bilo nadrealno.
Vjerovao sam da će moj klijent dobiti priliku ispričati svoju priču.
Da porota procjeni njezin kredibilitet.
Ne da samo slijepo vjeruju,
nego da vjeruju u stvarne fizičke dokaze i svjedočanstva
te da odluče na temelju toga.
Ali nije došlo do toga.
Sudac je saslušao presedane i argumente te rekao
da opsjednutost demonom nije prihvatljiva obrana,
da je nevažna za slučaj i na sudovima u SAD-u,
da to nije znanost
i da neće dopustiti dokaze vezane za opsjednutost i đavle.
Jim Van Sickle za News Four iz Danburyja.
Bio sam shrvan.
Cijela je obitelj uzdisala. „Ajme meni.”
Na sudu morate staviti ruku na Bibliju i zakleti se.
To je u redu.
Ali osim toga ne vjeruju ni u što nadnaravno ili u đavla.
Kako to?
Točno preda mnom
nekoliko katoličkih svećenika sinkronizirano je ustalo,
kao da su to uvježbali.
Išetali su i više ih nitko nije vidio.
Crkva više nije komentirala taj slučaj.
Osjećao sam se napušteno.
Nisam dobio priliku ispričati istinu.
Ali istinu ionako ne bi dozvolili.
Osjećao sam se izgubljeno.
Što sad?
Suđenje u Danburyju nastavlja se sutra.
U tom je trenutku to postao jako težak slučaj za obranu.
Policija je imala potpisane izjave njegovih sestara
koje su rekle da su vidjele kako Arne bode Alana.
Ako ne možete reći: „Učinio je to zbog opsjednutosti”,
ostaje samo: „Izbo ga je.”
Martin Minnella rekao mi je da imamo samo samoobranu.
Rekao je da idemo na to.
Da nisam kriv za teško ubojstvo, već za ubojstvo iz nehaja.
Ali samoobrana nije vraćanje udarca.
Drugim riječima, ako vas netko napadne,
možete ga ubosti jednom ili dvaput, ali ne više puta.
Ako to učinite,
samoobrana propada.
Odjednom reći da je to bila samoobrana
kad to niste tako predstavljali otpočetka
zvučalo je neobično.
Samo sam tako mogao izbjeći kaznu od 25 godina do doživotne.
Morao sam svjedočiti.
To je bilo teško jer se nisam sjećao što se dogodilo.
To sam im i rekao.
Mislim da su svi shvaćali da je to jednostavno jako nesretna priča,
ali istovremeno, netko je umro i netko je izazvao tu smrt,
pa je trebalo zadovoljiti pravdu.
PRESUDA 24. STUDENOGA 1981.
U obitelji je bilo napetosti.
Sestra se stravično bojala da će ga osuditi za ubojstvo
i da će ostatak života provesti u zatvoru.
Doveli su me u sudnicu.
Bila je puna.
Došao je sudac i predstavnik porote uručio mu je presudu.
Bio sam nervozan i prestravljen.
Odlučili su da nisam kriv za teško ubojstvo,
ali da sam kriv za ubojstvo iz nehaja.
Slijedilo je izricanje kazne.
I danas se sjećam riječi suca Callahana.
„Nema mi druge nego da vam dam maksimalnu kaznu.
Deset do dvadeset godina u strogom zatvoru.”
Kad je izrekao kaznu, Debbie je ustala i rekla mu:
„Callahane, ti si bolestan. Lud si.”
Onda je uplakana istrčala iz sudnice.
Kad sam izlazio iz sudnice,
Debbie se probila kroz snimatelje i dotrčala do mene da me poljubi.
DEMONSKI LJUBAVNICI
Rekao sam joj:
„Želim da živiš svoj život jer ne znam što će biti s mojim.
Ovako ćeš ti imati život.”
Počela je plakati.
Rekla je: „Ne voliš me.” „Volim te. Zato ti dajem slobodu.”
Rekla je da me neće napustiti.
Govorim to otpočetka.
Arne je nevin.
Prošao je pakao.
Mama je bila jako uzrujana.
Znala je da ga je opsjeo demon.
Nije bio nasilna osoba.
Bilo joj ga je jako žao.
Htjela je da se ta priča ispriča.
Htjela je da ljudi čuju istinu.
Kraj mene sjedi majka djeteta koje je bilo opsjednuto.
Ispričat će svoju priču.
- Zdravo. - Zdravo. Drago mi je.
Kako je David danas?
Više nije opsjednut.
Dobro. Sasvim je normalan?
Sasvim. I...
Arne još ima puno problema.
To je mladić koji je sad u zatvoru.
Odslužuje deset do dvadeset godina za ubojstvo iz nehaja
zbog nečega za što nije odgovoran.
Nakon suđenja moja je majka otišla
u Hollywood.
Letjeli smo avionom.
Po nas je došla limuzina i večerali smo s Dickom Clarkom.
Uživala je.
Bila je jako uzbuđena i nije mogla vjerovati što se događa.
Ali Ed i Lorraine Warren imali su skriveni plan.
Rekli su da ćemo biti milijunaši.
Warrenovi su mi rekli da će izdati knjigu.
Već su imali spisatelja koji je im je napisao prethodnu knjigu.
Doveli su g. Brittlea na razgovor
i postavljali su hrpu pitanja.
Ed je tražio da bude strašna. Ovaj kaže: „Ljudi kažu da nije bilo tako.”
Ed kaže: „Neka bude strašna. Ljudi vole strašne stvari.”
Ed i Lorraine Warren preuzeli su uzde.
Šest mjeseci poslije došli su s papirologijom.
Mama je pitala trebamo li odvjetnika.
Lorraine je rekla: „Ne, draga.
Agencija ima cijeli kat odvjetnika.”
Ima, ali ne za njih, nego za vas.
-Halo? - Bok, Lorraine. Judy je.
-Bok, Judy. - Kako si?
Dobro, draga.
-Jesi li što saznala? - O čemu?
-O knjizi. - Sve je super.
Dobro.
Jer vi ste u to uložili toliko truda, a mi smo proživjeli tragediju.
I trebamo novac koliko i vi.
Majka i otac dobili su 4500 dolara,
ali Ed i Lorraine Warren dobili su 81 000 i sitno.
Još zarađuju na serijalu Prizivanje.
DEMONSKI SLUČAJ KOJI JE POTRESAO AMERIKU
PRIZIVANJE NATJERAO ME ĐAVAO
Lorraine mi je rekla da ću se obogatiti na toj knjizi.
To je bila laž.
Warrenovima smo donijeli puno novca.
Ako mogu, zaradit će na vama.
Neće propustiti priliku.
Kad je majka shvatila da su je, kako bi ona rekla, preveslali,
izgubila je vjeru u njih.
Dobro su radili svoj posao i znali su manipulirati ljudima.
Bili su dobri prevaranti.
Moj brat David osjećao je krivnju.
Bio je shrvan jer je znao da je Arne nevin.
Ne bih izdržao bez Debbiene podrške.
To mi je davalo nadu.
A onda, 1985.,
vjenčali smo se u zatvoru.
Bila je jako lijepa. Sva je blistala.
Jedva sam čekao da je zagrlim. Bilo je sjajno.
ARNE CHEYENNE JOHNSON PUŠTEN JE IZ ZATVORA 1986.
ON I DEBBIE GLATZEL OSTALI SU ZAJEDNO DO NJEZINE SMRTI 2021.
Sve mi je ovo promijenilo život.
Približilo me vjeri.
Nisam opsjednut.
Nisam bio na egzorcizmu,
ali nisam opsjednut i znam se zaštititi.
Znam koje molitve treba moliti i zato sve imam pod kontrolom.
Vjera mi daje snagu.
Sve je u redu. Život ide dalje.
Mislim da je ovaj slučaj utjecao na cijelu obitelj.
Sve nas je oštetio.
Izokrenuo nam je živote naglavačke i teško je o tome razgovarati.
Prošlo je više od 40 godina,
ali to nas je promijenilo
i imalo je dugotrajne posljedice na sve članove obitelji.
Sada smo razbacani posvuda.
Više nismo u kontaktu.
Kad gledam slike...
opet se bojim i jako sam tužan.
Jer jedan je 11-godišnjak imao normalno djetinjstvo do tog trenutka.
Svakodnevno se nosim s time.
U ovoj vas priči zanima tko govori istinu.
Kad su roditelji umrli, žena i ja prošli smo kroz njihove stvari.
Majka je sve zapisivala. Imala je OKP.
Zapisivala je bilješke na komade papira i kalendare.
U jednoj je pisalo:
„Obitelj je popila lijek i sve je bilo u redu.”
Kako smo dalje istraživali,
shvatili smo kakav je to lijek.
U hranu nam je stavljala Sominex.
I dugo ga je davala cijeloj obitelji.
Neki mogu zaspati bilo gdje.
Noćas niste spavali zbog obične napetosti?
Večeras uzmite Sominex i spavajte. Sominex ne izaziva ovisnost.
Uzmite dvije tablete Sominexa za siguran san i probudite se svježi.
Kad bi nam majka davala večeru, njezina bi zdjela uvijek bila odvojena.
Svi bi jeli špagete iz iste zdjele,
ali ona bi imala svoju i ne bi uzimala iz naše.
Mislim da je s pomoću Sominexa kontrolirala nas dečke i tatu.
Ako su na kraju dana svi umorni i iscrpljeni,
znate što? Svi će odmarati. Nema više problema.
Ali Sominex ima dugotrajan učinak.
Promjene raspoloženja,
debljanje i halucinacije.
Lako je moguće
da ga je moj brat David s godinama pojeo dovoljno da mu se počne priviđati.
Ubit ću te.
Isus će umrijeti u paklu.
Ili je bar to mislio.
Ubit ću te, gade.
I David i Arne i moj brat Alan
na kraju su krajeva žrtve.
Moja majka ne bi drogirala obitelj.
Mama se dobro brinula za nas.
Realno, kad sam imao 11 godina,
opsjelo me nešto što možemo nazvati demonskim duhom.
To je istina. Nemam razloga lagati.
Kao i tata, kupujem krntije da bih ih popravljao.
Samo da imam nekakvog posla.
Jer besposlene su ruke vražje igralište.
Prijevod titlova: Domagoj Južnić