СПРАВА БРУКФІЛДУ ОДЕРЖИМЕ ДИТЯ ЛАЄТЬСЯ
8/14/80 ТРИВАЛІСТЬ: 1 ХВ, 5 СЕК.
ЦЕЙ ФІЛЬМ МІСТИТЬ ВІДТВОРЕНІ СЦЕНИ НА ОСНОВІ ДОКУМЕНТАЛЬНИХ ПОДІЙ
Ні!
Я — твоя матір.
Ти негідниця.
УСІ АУДІОЗАПИСИ ТА ФОТОГРАФІЇ СПРАВЖНІ
Тут ми маємо протистояння між добром і злом,
і зло вибрало Коннектикут.
ЗАХИСТ ДИЯВОЛА
Мене звати Девід Глатцель.
Коли мені було 11, у мене вселився диявол.
Завтра в Денбері суд у справі дивного вбивства.
Суть справи — твердження про одержимість демоном.
Це намагатиметься довести адвокат підлітка з Коннектикуту.
ПОЛІЦІЯ БРУКФІЛДУ
Питаю: «Чому я тут?» Відповів: «Ви щойно вбили друга».
Чоловік, якого минулого місяця заарештували за вбивство
каже, що визнає себе невинним,
бо він був одержимий дияволом під час скоєння злочину.
Ви знущаєтеся?
Є факт випивання. Ножових поранень.
Це очевидна справа. Це смішно.
Історія починається в будинку в кінці цього шляху,
де мешкає брукфілдська пара,
чий 11-річний син почав дивно поводитися.
Уставай!
Я не хочу, аби мене знали як 11-річного одержимого...
Тепер ви помрете.
...але це щодня переслідує.
- Ти не можеш скривдити Божого дитяти. - Ісус помре в пеклі.
Я ніколи нікому цього не розповідав.
Це таємниця, темна таємниця.
Отче наш, що єси на небесах... Хліб наш насущний дай нам сьогодні...
СУД НАД ДИЯВОЛОМ
Ви помрете!
Амінь.
ДОМАШНІ ЗАПИСИ СІМ'Ї ГЛАТЦЕЛІВ
Я хочу розповісти вам свою історію
про одержимість, убивство
та Арне Джонсона.
Я хочу подбати, аби мою сім'ю зобразили
точно такою, якою вона була.
Я знаю, що деякі люди вигадували історії...
ДЕВІД ГЛАТЦЕЛЬ
...і мене це не тішить, тож я хочу все прояснити.
Коли мені було 11 років, я був тихий.
Життя було гарне.
Я грався з братами, це був найкращий час у моєму житті.
Я був середньою дитиною серед хлопців.
Типовий синдром середньої дитини.
АЛАН ГЛАТЦЕЛЬ БРАТ ДЕВІДА
У мене є старший брат Карл.
З ним було нелегко ладнати.
Іноді він поводився, як ідіот.
Це ускладнило життя.
КАРЛ ГЛАТЦЕЛЬ СТАРШИЙ БРАТ ДАВІДА
Свого часу Алан був іншим.
Ми з Девідом допомагали татові, працювали в гаражі — усе таке.
А Алан не хотів бруднитися, тож зазвичай залишався з мамою.
Він міг спекти смачний торт. Це точно.
Але він трохи не такий, як ми.
Тоді я б не назвав нас канонічною американською сім'єю,
але я б сказав, що ми були нормальними.
Усе почалося, коли моя сестра Деббі знайшла будинок у Ньютауні.
Збиралася переїхати туди зі своїм хлопцем Арне.
Ми з Деббі дуже хотіли жити разом.
АРНЕ ЧЕЄННЕ ДЖОНСОН ХЛОПЕЦЬ ДЕББІ
Хотіли одружитися навесні. Працювали над цим.
Ми не могли дочекатися.
2 ЛИПНЯ 1980-ГО
Другого липня Деббі знайшла гарний дім, що здавався в оренду, у Ньютауні.
Я сумував через їхній переїзд.
Мені було 11, це моя сестра.
Ми зі старшими братами: Аланом і Карлом, поїхали туди, аби допомогти з переїздом.
Дім був дивний.
З ним просто було щось не так.
Я дала кожному з братів завдання.
Відправила Девіда в головну спальню дала йому мітлу й попросила підмести там.
Я залишила його там самого.
А тоді я почала робити те, що мала робити: мити й прибирати.
Але через деякий час Девід вибіг звідти.
Він був засмучений, і я не знала чому.
Девід сказав: «Мамо, я хочу додому». Вона каже: «Я не можу піти.
Ми завершимо, і поїдемо додому». Він каже: «Я хочу вже».
Я просто хотів забратися звідти, з території якомога далі.
І я нікому не сказав чому.
Ми повернулися додому, повечеряли, усе було добре.
ДОМАШНІ ЗАПИСИ СІМ'Ї ГЛАТЦЕЛІВ
Моя мама чудово готувала. У неї угорсько-італійське походження,
тому вона вміла готувати.
Але в Девіда був поганий день. Щось його непокоїло.
Я запитав: «Що таке?»
Пам'ятаю, я сидів за столом.
Я почав пояснювати, що сталося того ранку.
РАНІШЕ ТОГО Ж ДНЯ
Я був у спальні сам.
Але я щось відчув.
Потім мене щось штовхнуло спиною на ліжко.
Я побачив образ.
Схожий на диявола, як костюм на Гелловін.
Очі були чорні, цілком чорні, як вуглинки,
це мене налякало.
Девід сказав: «Тоді ця сутність заговорила».
Я запитала Девіда: «Що тобі каже ця постать?»
«Вона постійно каже стерегтися».
Я запитала: «Чого саме?»
І він відповів: «Він хоче забрати мою душу».
І він сказав: «Він прийде по мене. Він усе це каже.
Допоможіть мені».
Я запитав: «Дейве, ти торкався чогось в аптечці?»
Каже: «Ні, це навсправжки».
Ми спочатку не повірили йому.
Реакція моєї мами була:
«Це було пізно ввечері. Може, йому наснилося».
Джуді сказала: «Досить про це.
Час лягати спати, відпочити, а вранці ще обговоримо».
Пізніше тієї ночі в мене було якесь дивне відчуття.
У голові виникла картинка.
Що щось іде.
Я почав боятися,
бо бачив, як це щось наближається до будинку.
Відчутно, коли щось спостерігає.
Я ніби побачив постать.
Коли знову глянув,
там нічого не було.
Я майже всю ніч сидів у темряві з розплющеними очима.
Джуді хвилювалася за Девіда,
тож зателефонувала отцю Деннісу, щоби повідомити про те, що відбувається.
Вона попросила його прийти освятити будинок.
Благословіння.
Моя мама була релігійна.
Вона змусила нас пройти причастя та католицьке миропомазання.
Ми вірили в Бога та диявола.
Коли отець Денніс прийшов до будинку, він приніс святу олію, святу воду
й трохи ладану.
В ім'я Отця...
...якими він благословив весь будинок: кожну кімнату, нагорі та внизу.
- Ми думали, що все вже позаду. - Я молюся проти будь-якого зла...
Але це був лише початок.
Боже мій!
Була третя ночі.
Девід кричав що мав духу...
«Він іде по мене. Він мене покарає».
Будинок загуркотів,
неначе хтось врізався вантажівкою.
Звучало так, неначе НЛО сідало на дім.
Це щось хотіло, аби ми знали, що воно там.
Світло почало блимати.
Було чутно, як скло падало, розбивалося.
Девід був несамовитий і кричав: «Він тут. Він над домом».
Девід сказав: «Не відчиняйте дверей. Це зло».
Стукіт тривав 30, може, 40 секунд...
а тоді все затихло.
Боже мій.
Я був нажаханий.
Гаразд, у нас привиди,
і ми не знали, що із цим робити.
Ми знали, що потрібна допомога.
У той час наша сусідка
любила гадати на картах таро й усе таке.
Вона сказала: «Моя свекруха казала,
що якось ходила до детектива-екстрасенса.
Може, він допоможе».
Деббі каже: «Хай будь-хто допомагає».
Ми не збиралися дозволяти жодній сутності,
жодному привиду чи будь-кому вигнати нас із того будинку.
Це був наш будинок,
і ми будь-яким чином
збиралися вигнати його звідти.
Наші особливі гості сьогодні, що за 32 роки мисливства за привидами
розслідували понад 3 000 випадків домівок із привидами й одержимостей демоном
і брали участь у численних екзорцизмах по всьому світу.
Слухайте уважно й робіть власні висновки,
пані та панове, це мисливці за привидами Ед і Лорейн Воррен.
Я так пишався своєю бабусею і дідусем у дитинстві.
Я бачив їх у газетах та на телебаченні,
і це було круто.
Але з іншого боку,
я був диваком, бо в мене були дивакуваті дідусь і бабуся.
КРІС МАККІННЕЛЛ ОНУК ЕДА ТА ЛОРРЕЙН ВОРРЕН
Правда в тому, що я не прокинувся одного дня зі словами:
«Я хочу бути демонологом».
Я народився демонологом.
У дитинстві я питав монахинь і священника:
«Що це за привиди, надприродне? Це існує?
Це дияволи?»
І, звісно, католицизм учить нас, що це все реальне.
У моєї бабусі був інший досвід.
- Я чую сміх і я не... - Сміх?
- Я не зовсім розумію. Я чую його... - Чоловічий чи жіночий сміх?
Не розумію, чому ви цього не чуєте.
Я чую його так... Так голосно.
Він сказав: «Якщо хочеш полювати на тигрів, іди туди, де вони живуть».
Іди на світло, Чаріссо.
Я тут, щоби допомогти тобі.
Але слави вони набули аж коли...
Молодик холоднокровно вбив
свого батька, матір, чотирьох братів і сестер,
тому що так наказав йому голос.
Саме такий суворий початок має фільм-бестселер
«Жах Амітивіля».
Ми з Лоррейн були в сотнях будинків із привидами,
і ми брали інтерв'ю в багатьох людей по всьому світу.
І за шкалою від одного до десяти я б сказав, що Амітивіль — це десятка.
«Жах Амітивіля» став міжнародним.
Тоді мої дідусь і бабуся стали всесвітньо відомими.
І що ж, це номер два.
Дивно, як щось таке жахливе може стати благословенням.
Дякуємо, пане Воррене.
І це дійсно допомогло багатьом сім'ям.
Ми отримуємо багато листів
від людей, які пишуть про проблеми.
Куди надсилати?
Поштова скринька... Надсилайте Еду та Лоррейн Ворренам,
поштова скринька 41,
Монро, Коннектикут 06468.
Деббі зателефонувала Ворренам.
Відповів Ед.
Деббі представилася і спитала: «Допоможете нам?»
Ед запитав: «Чи відвідував Девід лікаря?» Ми відповіли: «Ні».
Запитав: «Я можу привезти лікаря?»
Вони приїхали в «Шеві Шеветт».
Ед Воррен був гарною людиною.
Від нього віяло спокоєм, упевненістю.
З ним ми почувалися безпечніше.
Лоррейн була такою ніжною і точною у своїх словах.
Джуді сказала: «Боже мій,
я рада, що ви тут, і така рада знайомству».
Лікар відвів Девіда вбік, виміряв йому тиск і все таке.
Його психологічно обстежили, він був повністю нормальний.
Доктор Тоні ніколи не казав, що я несповна розуму чи щось таке.
Казав, що звичайна дитина.
Ед і Лоррейн дуже обережно розмовляли з нами.
Вони ставили питання, хотіли дізнатися, що коїлося.
НАСТУПНИЙ ЗАПИС — РОЗМОВА
Добре.
ВОРРЕНІВ ТА ГЛАТЦЕЛІВ УЛІТКУ 1980-ГО
Девіде, твоє повне ім'я.
- Девід Майкл Глатцель. - Скільки тобі років, Девіде?
- Дванадцять. - Дванадцять.
Що ти думаєш про все це, Девіде?
Хочеш, аби все скінчилося? Хочеш, аби скінчилося?
- Більше не хочеш цього, так? - Не хочу.
Ні. Добре.
Лоррейн розповіла мені про сцену насилля.
- Вона була не одна. - Не одна?
Боже мій, це тривало всю ніч!
Гаразд, іншими словами, це була дуже напружена ніч.
Так, але ми не можемо більше терпіти, справді.
Ми вам не брешемо. Нам потрібна допомога. Повірте, ми хочемо цього позбутися.
Моя мама так сподівалася, що це все виправить.
Вона хотіла повернути свою сім'ю і хотіла повернутися до життя, що було раніше.
Ці люди розповідають жахливі історії,
але ми маємо переживати це, перш ніж прийняти це.
- Так. - Це треба побачити. Треба відчути.
Маємо знати, що привид є, перш ніж сказати: «У цьому домі є привиди».
Каже, що хоче його душу сьогодні.
Що каже про твою душу?
Каже, що хоче мою душу. Це все.
Він зараз тут?
Ед каже: «Хай він покажеться.
Він такий сильний, що він має довести, що він тут».
Я маю спровокувати це завдяки релігійній провокації.
Я християнин, тож використовую ім'я Ісуса Христа.
Я використовую святу воду. Я використовую розп'яття.
Це може здатися драматичним,
але це метод, який використовують екзорцисти й демонологи.
Я провокую, поки не побачу фізичних проявів.
Ед сказав: «Якщо ти сильний,
постукай по столу тричі».
Аж раптом...
Бах!
Неначе хтось кувалдою намагався пробити кухонну підлогу.
Уся кухня почала трястися.
Світло мерехтіло. Усі це відчули.
Ед подивився на Девіда й сказав: «Це тебе лякає?»
Девід каже: «Я боюся, бо він хоче мені нашкодити.
Бо я розмовляю з вами, а ви тут,
ми всі будемо покарані за це».
У ту мить Лоррейн ходила довкола.
Заходячи в дім, я розрізняю завдяки вібраціям,
коли ходжу кожною кімнатою будинку.
Бо має бути закон тяжіння.
Дух має притягуватися до одного члена сім'ї.
Вона нахилилася до нього і прошепотіла:
«Біля цього маленького хлопчика стоїть велика темна маса.
Це зло».
Нам це було дивно. Ми нічого не бачили.
Ед і Лорейн говорили з моїми батьками.
«Це не привид. Це демонічна сутність».
Мене це налякало.
Уся сім'я була налякана, бо ми не розуміли, що відбувається.
Мій дід думав, що надприродне переслідування прогресує в п'ять кроків.
Усе починається з дозволу.
УЇДЖІ
Хтось робить щось,
що дозволяє паранормальному закріпитися.
Може, дошка Уїджі, зазирання в потойбіччя, абощо.
Тоді наступає інвазія.
Це коли духи живуть у домі, але зовсім поза вами.
Просто привид або кохана людина хоче повідомити, що вона там.
Це нормально.
Тоді є гноблення.
Це коли сутність починає зазіхати на вашу волю.
Ви демонструєте набагато темніші імпульси, набагато негативнішу поведінку.
У неймовірно рідкісних випадках доходить до повної одержимості.
Тоді ви зникаєте. Ви не контролюєте ситуації.
Ваше тіло захопило щось інше.
Ед ще за першої зустрічі чітко відчув,
що Девід був на стадії гноблення.
Ед пояснив нам,
що демон змусить Девіда поводитися зовсім нестандартно.
Контролюватиме думки, передаватиме ним повідомлення.
Він стане більш мінливим.
Ед Воррен бачив це вже не раз.
Він сказав: «Вам доведеться зв'язатися із церквою».
Мама сказала: «Ми це вже робили. Ми пробували».
Й Ед сказав: «Ні, я вам допоможу.
Почніть це документувати.
І збирати якомога більше доказів, аби представити архієпископу.
Архієпископ Бріджпорту вирішить,
із чим ми маємо справу».
Я думав: «Це несправжнє. Так не буває.
Лише в мультфільмах і фільмах».
Ед і Лоррейн попередили нас, наскільки все серйозно.
«Не сприймайте легковажно.
Захищайте себе,
бо невідомо, коли це може статися».
Мама взяла касетний магнітофон.
Моя сестра придбала фотоапарат «Полароїд», який робить миттєві фото.
З того моменту ми почали все документувати.
У нас були літні канікули.
Доброго вечора, пані та панове...
Ніхто не спав.
...два кандидати від республіканців
на пост президента Сполучених Штатів.
Колишній губернатор Каліфорнії Рональд Рейган. Колишній посол...
Ми по черзі спостерігали за Девідом.
Подобається нам це чи ні,
наша відповідальність — зберегти мир у всьому світі,
бо ніхто інший не зможе. Ми не можемо продовжувати...
Але потім Девід почав поводитися дуже дивно.
Девіде!
Боже мій.
НАСТУПНІ ФОТОГРАФІЇ ТА АУДІОЗАПИСИ
БУЛИ ЗРОБЛЕНІ СІМ'ЄЮ ГЛАТЦЕЛІВ У СЕРПНІ Й ВЕРЕСНІ 1980-ГО
Привіт.
Тепер ви помрете!
Хто ти та що ти?
- Це тебе не стосується. - Девіде.
Мама поряд. Ну ж бо, уставай.
Ну ж бо, геть. Геть із мого сина.
- Ні! - Я твоя матір.
Ти негідниця.
Тепер ви помрете!
Не роби цього!
- Девіде, просто встань! Господи. Геть... - Виклич священника, ма.
- Хай він негайно прийде. - Геть із мого сина!
- Ні! - Облиш це тіло.
Ось.
- Я намагаюся. Я знову схопив твої руки. - Клятий виродок.
Помолімося.
Отче наш, що єси на небесах Нехай святиться ім’я Твоє
Хай прийде Царство Твоє
Нехай буде воля твоя Як на небі, так і на землі.
Хліб наш насущний дай нам сьогодні І прости нам провини наші
Як і ми прощаємо винуватцям нашим...
Це жахало...
Облиш його.
...бо раптом він почав кричати й битися,
а там нікого не було.
Одного разу ми змогли зафільмувати,
як його руки в повітрі тримали щось,
його щось душило, і він стискав щосили, аби прибрати ці руки
зі свого горла.
Облиш цього хлопчика.
У нас мурашки бігали спинами.
Це було дуже страшно, і ми не знали, як із цим упоратися.
Пам'ятаю, мене душили, та більше нічого не пам'ятаю, коли втратив свідомість,
чи що взагалі сталося.
Ніхто не міг відповісти.
Це виснажувало всіх психологічно,
але ставало все гірше.
Усі ставали його жертвами. Він намагався задушити мою матір, мою сестру.
І це кілька хвилин або кілька годин.
Ми спали по черзі.
Ми не хотіли залишатися самі.
Ми знали, що якби ми були самі, наші шанси на напад були вищі.
Він нападав на всіх.
Ми постійно молилися.
Ми думали, що якщо молитися голосніше й голосніше, це зникне.
Найважчим для мами був той факт,
що тато не підтримував її в цьому.
Була самотня.
Мій батько тоді думав, що у Девіда проблеми із психікою.
Думав, ми це підживлюємо.
Тож він замкнувся.
Він працював на двох роботах і приходив додому лише ночувати.
Усе змінилося. Ми разом вечеряли,
а потім він почав постійно працювати, не бувати вдома.
Батько довго не міг усвідомити, що відбувається.
І
коли усвідомив, було надто пізно.
Моя мама зателефонувала Ворренам і розповіла їм, що відбувається.
Я — твоя матір.
Ти негідниця.
Не треба!
- Він не знав, хто це робить. - Він кліпає очима?
Ні, зовсім. Вони абсолютно нерухомі.
Якби був при свідомості, він би кліпав, так?
Він був без свідомості, коли це зробив?
Що ж, гадаю, так. Гаразд.
Ед і Лорейн сказали нам, що Девід був одержимий.
Після одержимості
кінцевою метою є знищення сім'ї та, нарешті, смерть.
Вас убивають, або вбивають когось іншого,
таке трапляється.
Він пішов за Аланом, витягнув це й сказав: «Я всіх ненавиджу».
«Якщо хтось наблизиться, я вас вб'ю. Будь-кого».
Мама відразу запанікувала.
Вона подумала, що її син може вбити себе
чи когось іншого.
Вона сказала: «Треба зупинити це негайно».
Ед Воррен сказав: «Потрібен екзорцизм».
Мабуть, це було найстрашніше.
Ми наче надприродне відділення поліції.
Треба привести злочинців до церкви.
Привести злочинців до екзорциста.
Ось що я кажу,
коли демонічні та злі духи грають брудно,
ви маєте робити те саме.
Церква не роздає екзорцизми, як цукерки.
Я не уявляв, скільки паперів треба заповнити для екзорцизму.
Це не абищо.
Процес екзорцизму в римо-католицькій церкві непростий...
ОТЕЦЬ МАКСІМОС
...особливо коли Ед і Лоррейн були на піку популярності.
З мого досвіду, багато священнослужителів не хочуть мати справи із цим.
З пекельними силами
й вони бояться ступати в ті будинки.
Тож я розумію, чому люди звертаються до таких, як Воррени,
бо їх власні духовенства відкинули їх.
Але це обов'язок священника.
Ви покликані це робити й покликані допомагати цим людям.
Я виріс у римо-католицькій церкві,
й ангели, дияволи —
це все укорінилися в системі вірувань.
Але я завжди сумнівався в реальності цих духовних сил.
Тож я був відкритий
і шукав докази, аби побачити, чи це справді існує.
Люди можуть заперечувати існування привидів
і будинків із привидами, і дияволів,
але диявол існує.
Існує багато дияволів,
а скептична публіка — найкращий захист диявола.
В ім'я Ісуса,
забирайся!
Робота з Ворренами мене інтригувала, дещо захоплювала.
Я побачив, наскільки це реально й небезпечно.
Церква зрозуміла за всіма зібраними доказами,
що так, це навсправжки, і їм треба допомогти.
Приїхав кардинал із католицької церкви.
Вони цілком у червоному, а він їздив червоним «порше».
О, а в церкві добре.
Зустрівся із сім'єю.
Вони вирішили, що в нас тут треба щось виправити.
2 ВЕРЕСНЯ 1980-ГО МИНУВ ОДИН МІСЯЦЬ
Католицька церква дала нам дозвіл на малий екзорцизм.
Мою сім'ю запросили до церкви Святого Йосипа в Брукфілді.
Я не думав, що може статися щось погане, це ж Божий дім.
Священник, отець Віргулак, нас попередив. Сказав: «Ці екзорцизми
можуть бути настільки напруженими, що може настати смерть».
Я сильно перелякався.
Але в нас не було вибору.
Помолімося.
В ім'я Отця і Сина, і Святого Духа.
Починається як служба.
Отче наш, що єси на небесах Нехай святиться ім'я Твоє...
Я пам'ятаю, як я був у церкві,
а вони молилися. І це всі мої спогади.
Хліб наш насущний дай нам сьогодні І прости нам провини наші...
Аж раптом у кімнаті стало неймовірно холодно.
Ми зрозуміли, що щось не так.
Під твою Милість Прибігаємо, Богородице Діво...
За лічені хвилини поведінка Девіда змінилася.
АУДІОЗАПИС РОДИНИ ГЛАТЦЕЛІВ
Почав гарчати, шипіти, обзивати священника по-різному.
Жиробас, виродок, свинюка.
Тепер ти помреш.
Він тремтів і здригався.
Обличчя змінилося.
Його тіло кидалося з боку в бік.
Ідіть ви разом зі своєю маячнею!
Він виривався і намагався напасти на отця Віргулака,
тому нам довелося його притиснути.
Я пам'ятаю, як тримав його за ногу. Ед Воррен тримав його за іншу.
Настав час...
Він викручувався так, як людське тіло не повинне.
Тримаючи його, я казав йому, як Ісус його любить.
Ти слабкий. Ісус набагато сильніший за тебе.
Ти... Ти такий слабкий.
Боже, це Боже дитя. Не можеш скривдити Божого дитяти.
Ісус помре в пеклі.
Матуся тебе любить.
Він знав, що це був останнє протистояння.
Потрібне розп'яття. Дайте. Воно благословенне.
Арне взяв розп'яття і поклав йому на чоло.
Він на твоїй голові.
І почало шкварчати.
В ім'я нашого Господа Ісуса Христа...
Якоїсь миті його язик так розпух,
що він не міг дихати.
Він посинів.
Усі кричали. Треба було зупинитися.
Ми почувалися безпорадними, порожніми.
Я кричав на це єство щосили.
Я сказав: «Облиш цього малюка. Заполони мене.
Я тут. Заполони мене».
Я відчув, як мене охопив холод. Крижаний холод.
Лоррейн сказала: «Боже. Що ти накоїв?»
Ед каже: «Так не можна».
Не можна кидати виклик демонічним єствам, ніколи.
Ми не знали. Він лише хотів допомогти Девіду.
Пам'ятаю, як мій дідусь сказав йому: «Не слід так казати.
Це відкриває двері для нападу».
І він мав рацію.
Але ми відчули, що все скінчено.
З Девіда вигнали диявола.
Пригадую, я був щасливий.
Я багато часу грався надворі,
намагався бути хорошим хлопчиком у сім'ї.
Моя мама пекла,
годувала нас, тішила.
Ми гадали, що в нас буде новий початок.
Але цього не трапилося.
ПОЛІЦІЯ МІСТА БРУКФІЛД ПОЛІЦІЙНИЙ ВІДДІЛОК
Я знав, що в будинку Глатцелів...
ГЛЕНН КУПЕР ДЕТЕКТИВ З КОННЕКТИКУТУ
...нібито відбувалося щось дивне, демонічне.
Дехто з поліціянтів отримав скарги на шум.
Я був черговим детективом,
а Ед і Лоррейн Воррен прийшли до старого відділку поліції
на Грейс-Брідж-роуд.
Ед Воррен представився демонологом,
а Лоррейн Воррен — екстрасенсом.
Лоррейн була засмучена.
Вона розповіла, що під час сеансу екзорцизму
Арне Чеєнне Джонсон кинув виклик дияволу,
аби той покинув Девіда Глатцеля та оволодів ним.
Лоррейн це сильно засмутило.
Вона сказала: «Даремно він це зробив. Так не можна.
Він не знає, із чим має справу».
Вона сказала: «Я бачу серйозні травми або смерть від ножового поранення».
Хотіла попередити нас, що може статися злочин.
Що вона... Аби ви зрозуміли. Вона сказала:
«Я бачу це як екстрасенс».
Вона була прямолінійною. Вона не здавалася дивною.
Вона не поводилася дивно.
Я думав, вона розповідає те, у що вірила,
і для неї це була правда.
І ось, очевидно, це була правда.
Моя сестра знайшла роботу в розпліднику в Брукфілді.
Хотіла почати життя з Арне.
Я перукар собак.
Моїм начальником був Алан Боно, який став нашим з Арне другом.
АЛАН БОНО НАЧАЛЬНИК ДЕББІ
Ми з Арне отримали квартиру,
а з квартирою роботу й усе таке.
Ми були дуже раді, що зможемо жити разом.
Ми змогли зробити глибокий вдих і заспокоїтися
після всіх випробувань і страждань, які ми пережили.
Ми відчули полегшення. «Нарешті все скінчилося.
Усе скінчено. Тепер нам буде спокій».
Запам'ятайте, що коли ви кидаєте виклик демонам,
він не діє в цей конкретний момент.
Він вичікує, поки ви не станете найбільш уразливими,
і лише тоді він уражає.
16 ЛЮТОГО 1981-ГО ЗА П'ЯТЬ МІСЯЦІВ ПІСЛЯ СЕАНСУ ЕКЗОРЦИЗМУ
Зі мною було щось не так того ранку,
мені було погано.
Ми поїхали в Бріджпорт, аби забрати моїх сестер,
бо планували провести час із ними тих вихідних.
Ми зустрілися з Аланом Боно за обідом, випили по кілька келихів вина.
Але було видно, що Алан трохи п'янів.
І я сказав Деббі, я подивився на Деббі й сказав:
«Чому б нам не піти? Гадаю, саме час піти
і забрати дівчат звідси».
Нічого поганого не відбувалося, та він починав галасувати,
і я не хотів, щоби мої сестри бачили це.
Ми почали спускатися сходами,
а потім особисто я нічого не пам'ятаю.
Гадаю, була десь сьома чи восьма вечора.
Пам'ятаю, задзвонив телефон.
- Алло. - Моя сестра плакала в слухавку.
Перш ніж вона встигла щось сказати, переді мною постав образ чоловіка.
Мертвого.
Девіде, поклич маму!
За десять секунд моя мама почала кричати. Я подумав: «О Боже».
Вона сказала татові: «Сідай в авто. Треба їхати в розплідник».
Девід сказав, що Алан Боно мертвий.
«Як? Що ти таке кажеш?»
Девід сказав: «Арне Чеєнне Джонсон був одержимий.
Це чудовисько. Він убив його».
Мені зателефонував диспетчер. Сказали, що когось зарізали.
Скликаємо всіх присутніх.
Дебора Глатцель розповіла прибулим поліціянтам,
що Арне та Аллен випивали.
У квартирі сталася сварка, яка переросла в бійку.
Закінчилася на галявині біля розплідника за 13–15 метрів від вхідних дверей.
Під час бійки Арне дістав ніж, який тримав у піхвах,
і кілька разів ударив Алана Боно.
Алан Боно впав смертельно поранений.
Деббі Глатцель була дуже засмучена
передала, що Арне подався до лісу,
і що вона думала, що він піде до родини
на Оук-Гроув-роуд, що недалеко.
У мене був образ Арне.
І я бачив, як він прямує до мого дому в Брукфілді.
І тоді я зрозумів, що Арне одержимий дияволом.
Мій брат запанікував.
Ми з ним потягнули комод до дверей.
Ми зачинили двері та забарикадували їх, бо він сказав:
«Він прийде мене вбити».
Я ніколи в житті не боявся Арне Чеєнне Джонсона,
зовсім.
Та коли Девід сказав, що він одержимий демоном,
я сильно злякався.
Водій швидкої допомоги, який повертався з Аланом Боно до лікарні,
побачив підозрюваного, що відповідав опису,
зателефонував у поліцію, і його взяли під варту.
Якби не той водій швидкої, я або мій брат Девід могли би бути мертвими сьогодні.
ПОЛІЦІЯ
Мені доручили обробити. Арне Чеєнне Джонсона.
Я взяв його відбитки. Я зачитав йому його права.
ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ БРУКФІЛДУ
Він мав такий вигляд, ніби потрапив у халепу, побився, він був розпатланий.і
Щось було не так.
Я був виснажений. Я не міг навіть устати. Я сидів на лаві.
І я запитав його. Я запитав: «Чому я тут? Що відбувається?»
А він відповів: «Ви щойно вбили свого друга».
Я відповів: «Ні».
Я в це не повірив. Я сказав: «Ви помиляєтеся.
З Аланом усе добре. Ми вийшли з дому».
Він каже: «Ні, він мертвий, і це ви його вбили».
Не було плачу. Не було «мені прикро».
Казав: «Я не знаю, що коїться».
Він нічого не пам'ятав про вбивство.
Я ніколи не кривдив.
Ніколи.
Мене ніколи не заарештовували.
Я їм це сказав. І я сказав:
«Я цього не робив. Ви взяли не того».
ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ БРУКФІЛДУ
У випадку з Девідом Ґлатцелем, коли Арне Джонсон став одержимий
через допомогу та через те, що кинув виклик демонічній сутності,
це можливо.
Я читав про таке, це називають «трансміграцією»,
це коли диявольський дух може перейти від одержимої людини до того, хто,
можливо, присутній під час екзорцизму.
Адвокат із Коннектикуту намагатиметься довести, що клієнт невинний у вбивстві,
бо 19-річний підсудний
нібито сказав, що під час убивства він був одержимий дияволом.
Дев'ятнадцятирічного Арне Чеєнне Джонсона, що ніколи не проявляв жорстокості,
звинувачують у вбивстві свого орендодавця, Алана Боно,
і він стверджує, що був одержимий демонами й не пам'ятає цього.
Його кохана Дебора Глатцель, яка була поруч, коли це сталося
і чий брат був одержимий,
розповіла про те, що сталося.
Я не бачила ножових ударів. Я була там.
Що ви бачили?
Сильну штовханину.
А потім що?
А тоді почалося пекло.
Деббі думала, що це буде доведено,
була впевнена, що ми зможемо довести одержимість демоном.
Після того, що ми пережили,
це повинно сказати всім, що диявол справжній.
Адвокат Джонсона Мартін Міннелла не казав про демонів у залі суду.
Поки не отримаємо результатів звіту патологоанатома,
нашого власного патологоанатома й розтину, ми нічого не можемо зробити.
Я не вірив у паранормальне.
Перш ніж зануритися, я сказав, що хочу провести дослідження.
МАРТІН МІННЕЛЛА АДВОКАТ АРНЕ ДЖОНСОНА
Ед і Лоррейн Воррен сказали мені:
«Це був не сам Арне Джонсон.
Це демон заволодів тілом Арне
й убив Алана Боно».
Мій партнер подумав, що вони бовдури,
і сказав: «Слухай, тримайся якнайдалі від цієї справи».
Але я хотів дізнатися більше.
Це схоже на дивовижний будинок у Новій Англії.
Усередині нагадує майданчик голлівудського фільму жахів.
Це музей, що документує паранормальну активність.
А Воррени кажуть, що все походить від реальних подій.
Ви зараз у будівлі, де, мабуть,
найнебезпечніші предмети надприродного у світі.
У кімнаті, де були всі артефакти,
уключно з лялькою, про яку казали: «Не чіпайте цієї ляльки».
Здається, ляльку звали Аннабель.
ДИЯВОЛ
Вони відтворили записи.
Залишайся там!
- Ні! - Так!
Залишайся там!
Воррени показали мені всі свої докази.
Розплющ очі, Девіде.
І для мене це було дуже правдоподібно.
Я повірив у історію.
Я повірив захисту
і я думав, що в штаті, мабуть, немає іншого адвоката,
який би погодився представляти такий захист.
«Диявол змусив це зробити».
Це саме те, що намагатиметься довести адвокат Мартін Міннелла,
коли його клієнт постане перед судом.
Натура нашого захисту така ж, яку якось застосували в Англії.
У США такого ще не використовували для захисту від демонічної одержимості.
Звинувачення проти Арне Джонсона, який жив тут нагорі, має бути 19 березня.
В Англії суд пройшли вже три схожі справи.
Двох звинувачували в підпалі, одного — у зґвалтуванні.
Вердикт у всіх справах — «невинний через одержимість демонами».
МАЙК АЛЛЕН КОЛИШНІЙ ДИРЕКТОР НОВИН WRKI-FM/WINE-AM
Химернішої історії я не висвітлював.
Лоррейн та Ед Воррен —
вони відомі як давні учні та лектори з питань окультизму.
Вони стверджують, що це був демонічний вплив усередині Джонсона,
що спонукав убити.
Одержимість демонами з точки зору репортера — неймовірно складний матеріал.
Бо цього неможливо довести. Цього неможливо спростувати.
Найкраще, що можливо як хорошому репортеру — спробувати знайти факти.
За шість днів після вбивства мене познайомили з Ворренами.
СПРАВА БРУКФІЛДУ ОДЕРЖИМЕ ДИТЯ ЛАЄТЬСЯ
Ми домовились.
Мені мали передати аудіозаписи.
ЕКЗОРЦИЗМ
І що я зможу розмістити їх на двох радіостанціях,
якщо захочу.
Добрий день. Це Майк Аллен.
Новини W.I.N.E. отримали кілька драматичних записів.
Кажуть, пов'язані з так званим убивством «диявол змусив мене» у Брукфілді.
В ім'я Отця і Сина, і Святого Духа,
я наказую тобі покинути його.
Хрест у тебе на лобі. Ти не можеш скривдити Божого дитяти.
Ісус помре в пеклі.
Матуся тебе любить.
І я очікував, що нам будуть телефонувати люди,
які запитають: «Навіщо ви це виклали?
Ви жахливі».
Більшість запитували: «Коли повторите?»
Я отримував листи з усієї країни,
від екстрасенсів і людей зі сфери паранормального,
які пропонували свої послуги.
Тоді з'являлися ті, що не вірили, і запитували: «Ви знущаєтеся?
Вони випивали. Його зарізали.
Тут усе очевидно.
Навіщо запускати це в етер? Це смішно».
Під час візиту на місце вбивства жоден із сусідів,
навіть священник, який брав участь у справі, не хотів говорити про це.
Я звернувся до священників, які були на так званому сеансі екзорцизму.
Тож я сказав їм: «Слухайте, є твердження,
що під час цих церемоній меблі літали кімнатою,
що була присутня левітація.
Я прошу вас лише сказати: «Це маячня. Цього не було.
І тоді ми можемо розійтися». Вони не хотіли цього казати.
Еде, що скажете тому, хто каже: «Я просто не вірю в це».
Сподіваюся, ви не серед присяжних.
Ми можемо підкріпити цю історію багатьма іншими історіями
й довели без жодних сумнівів,
що це було надприродне явище.
На фото вони дуже щасливі.
І не посперечаєшся.
Але була інша сторона, коли ці двері зачинялися.
Скажу вам так.
Ми були далеко не нормальна щаслива американська сім'я.
У мами були свої плани.
Якщо все йшло не так, вона влаштовувала істерику.
Перед іншими вона вдавала ледь не святу,
але це було навіть не близько до реальності.
Вона навіть до церкви не ходила, аж до цієї історії з Девідом.
І коли з'явилася Лоррейн Воррен,
усі сказали:
«Нам треба носити скапулярій, вервечки».
Я не купився.
Мені було 15, коли мій брат нібито був одержимий.
Я ніколи раніше не говорив на камеру,
і я просто хочу, щоби правда вийшла назовні, бо вбили невинну людину.
Вони хочуть удати, що «це все диявол»?
Це далеко від правди. Я це з власного досвіду знаю.
14 ЛИПНЯ 1980-ГО
ЗА СІМ МІСЯЦІВ ДО ВБИВСТВА АЛАНА БОНО
Я був надворі, і прийшли Ед і Лоррейн.
Ед Воррен запитав: «Що тут відбувається?»
І я відповів: «Чесно кажучи, моя сім'я божевільна».
Пам'ятаю ці свої слова.
Спочатку я не знав, що планують Ед і Лоррейн Воррен.
Я просто сидів і дивився, і мені це не подобалося.
Що б зробили, якби були головні?
Сідали за кухонний стіл, щоб обговорити проблеми Девіда.
- Тобі це не подобається, так? Ні? - Ні.
Вони казали:
«Він може почати лаятися, плюватися.
Він бурчить і гарчить, як дикун».
Та я не розумів,
навіщо говорити на цю тему, коли ми були поряд?
Хай діти вийдуть, займуться чимось.
Але вони хотіли подбати, аби ми це почули, і ми почули.
Вони підказували їм, що робити.
Що він робив, коли не був Девідом?
- Плював, лаявся. - Багато лаявся.
- Лаяв священника? - І мене. Так, чимало лаяв...
Думаєте, Девід не додумався б?
Кілька днів по тому Девід робив саме те, що вони описували,
як за підручником.
- Гаразд, синку. - Клятий виродок.
Я тебе покараю!
- Девіде, припини. - Ви заслуговуєте на смерть!
- Девіде. Девіде, заспокойся. - Ви не заслуговуєте жити!
Ви помрете!
Товсте кляте стерво.
Спочатку Воррени приходили часто,
через день. Перший тиждень вони приходили щодня.
Матуся поряд. Ну ж бо, стривай. Ну ж бо, здавайся.
Кожного вечора у них були готові камери.
- Геть із мого сина. - Мікрофони.
- Ні! - Я твоя матір.
Це перетворилося на шоу.
Не треба!
Годі! Просто встань! Боже мій! Уставай, ну ж бо!
Замість того, аби зосередитися на допомозі Девіду, вони це записували.
Усе можна було зробити інакше.
Одного вечора стався випадок,
коли мама кричала на Девіда, аби він припинив, заспокоївся, сів.
І він почав її обзивати як лише можна.
І раптом мій батько вийшов.
- Не заслуговуєш на життя! - Девіде...
- Ану вставай! - Роздався ляпас.
Іди туди й сідай.
Каже: «Я сказав припинити».
Досить! Це все. Це має припинитися.
І справді, диявол сів каменем і замовк.
Добре, що хоча б він слухає батька.
Добре, секунду. Гаразд, дай мені...
У ніч убивства ми з татом працювали надворі
і мама закричала:
«Треба їхати в розплідник. Щось сталося. У Деббі істерика».
- Треба їхати! - Добре.
Ми приїхали, і Деббі сказала: «Була сильна бійка.
Алана зарізали. Він там».
Я побачив Алана на боці. Я підійшов до нього й перевернув його.
Не забувайте, мені 15. Не знав, що робити. Я такого ще не бачив.
І я пам'ятаю чотири ножові поранення. Їх було чотири.
Йому було складно дихати. Я казав йому: «Алане, тримайся».
І що тут поробиш?
Я неначе у глухому куті. Розумієте? Це просто...
Про це відчуття не люблю... Я навіть не говорю про це.
Я не хочу цього згадувати, бо це було щось...
Ти не можеш допомогти комусь. Я нічого не міг удіяти.
Сумно бачити таку смерть.
Коли вбили Алана Боно,
я навіть не думав, що це пов'язано з Девідом.
У цьому не було нічого демонічного.
Арне був дуже власницький до Деббі.
Були припущення, що Деббі закрутила роман з Аланом Боно.
Пам'ятаю, Деббі Глатцель прийшла в поліцію
і сказала: «Знаєте, ходять чутки,
що це вбивство трапилося через любовний трикутник
між мною, Аланом Боно та Арне Чеєнне Джонсоном».
І вона каже: «Це не так. У мене були стосунки з Аланом Боно.
Із цим покінчено, і ця різанина, убивство не має нічого спільного із цим».
Завтра в Денбері розпочнеться суд у справі дивного вбивства.
Суть справи — твердження про одержимість демоном.
Доповідає Джим Ван Сікл.
Чи буде диявол у цьому старовинному суді завтра в Денбері, Коннектикут?
Чи виступить він?
Я не знав, що починався суд.
І в перший день суду мої батьки дали мені гроші,
щоби я міг пропустити уроки й зайнятися чим забажаю протягом дня.
Вони до смерті боялися, що я влізу в це все,
бо я знав...
що це все вигадка.
ПОЧАТОК «СУДУ ДЕМОНІЧНОГО ВБИВСТВА» 28 ЖОВТНЯ 1981-ГО
СУД ОКРУГУ ФЕЙРФІЛД
ПОЛІЦІЯ ДЕНБЕРІ
Ми всією родиною думали, що Арне визнають невинним,
бо в нас був священник
і Воррени, і всі зібрані нами докази:
аудіозаписи, фотографії,
і ми думали, що зможемо довести суду, що Арне не скоював убивства.
Він був одержимий, бо кинув виклик чудовиську.
Прокуратура вимагала максимального покарання для засудження.
Це справа, яку ЗМІ
та Воррени довго рекламували
заради власних, гадаю, фінансових інтересів.
Але, як на мене, це звичайне,
наскільки це можливо, вбивство.
Вийти й сказати, що це була купа дурниць,
що ми намагалися приховати звичайне вбивство.
Якби Арне визнали винним у вбивстві, йому загрожувало від 25 до довічного.
ВІДДІЛОК ШЕРИФА ОКРУК ФЕРФІЛД
Потрапити до будівлі суду було дуже важко.
Можна було лише стояти.
Ніхто не знав, чого чекати.
Здавалося, що от-от почнеться виступ
Мартіна Міннелла з твердженням про одержимість демоном,
а судді Роберту Каллахану доведеться винести рішення:
визнає він це чи ні.
У цю мить я відчув реальність.
Я був у суді. Ніколи там не бував. Мені загрожувало від 25 до довічного.
І це було щось неосяжне.
Я вірив, що мій клієнт отримає можливість захисту в суді.
Хай присяжні оцінять достовірність того, що сталося.
Не просто повірять у це,
хай повірять у реальні речові докази та свідчення,
а потім приймуть рішення на основі цього.
Але так далеко не дійшло.
Суддя вислухав прецедент, аргументи, а потім сказав,
що одержимість демонами — неприйнятний захист.
Це не має значення в цій справі й у судах США.
Це не наука, і він не допустить доказів одержимості демонами та дияволами.
Джим Ван Сікл, «Новини 4», Денбері.
Я був спустошений.
І чулися зітхання родини. «Боже мій».
У суді треба заприсягатися на Біблії.
Але це нормально. Окрім цього,
вони не вірять у надприродне чи диявола.
Як це працює?
Прямо переді мною
п'ять чи шість католицьких священників підійнялися в унісон,
наче репетирували,
і вийшли й просто зникли в межах цієї справи.
І церква не коментувала цієї справи.
Я почувався покинутим.
Я не мав нагоди розповісти всю правду.
Але правди ніколи не допустять, тому я почувався розгубленим.
Що тепер робити?
Суд у Денбері продовжиться завтра.
Захистові було складно сперечатися,
бо були підписані свідчення сестер, що сказали, що бачили, як зарізав Алана.
Я БАЧИЛА, ЯК АРНЕ ТКНУВ АЛАНА НОЖЕМ.
Та якщо не можна сказати: «Це через одержимість демонами», —
то є лише: «Він зарізав його».
Мартін Міннелла сказав, що єдиний вихід — це самозахист.
І він каже: «Така буде наша заява».
Не винний у вбивстві першого ступеню. Неумисне вбивство.
Проблема в тому, що самозахист — це не помста.
Іншими словами, якщо хтось нападе на вас,
ви можете вдарити його раз, може, два, але не кілька разів.
Бо якщо так сталося,
то про самозахист уже й не йдеться.
Раптом казати, що це був самозахист,
хоча спочатку так не було сказано,
здавалося незвичним.
Тільки так у мене був шанс не отримати від 25 до довічного.
Довелося виступити.
Було складно виступати,
бо я не пам'ятав, що сталося.
Саме так я і сказав їм.
Гадаю, усі вважали, що це була дуже сумна історія на різних рівнях.
Але водночас був хтось, хто помер,
і хтось, хто спричинив цю смерть, і правосуддя мало відбутися.
ВЕРДИКТ 24 ЛИСТОПАДА 1981-ГО
У родині відчувалася напруга.
Моя сестра дуже боялася, що його засудять за вбивство,
і він проведе решту життя у в'язниці.
Мене привели до зали суду. Зала була повна.
Суддя прийшов та отримав вердикт від старшини присяжних.
Я сильно хвилювався і боявся.
Вирок був «невинний у вбивстві першого ступеня,
винний у ненавмисному вбивстві першого ступеня».
Тоді ми дійшли до вироку.
Я досі пам'ятаю слова судді Каллахана.
«У мене немає іншого виходу, окрім як призначити вам максимальне покарання.
Від 10 до 20 років у в'язниці суворого режиму».
Коли мені винесли вирок, Деббі підскочила й сказала судді:
«Каллагане», — вона каже: «Ти хворий. Ти божевільний».
А потім побігла, плачучи.
Коли я виходив із суду,
Деббі прорвалася крізь репортерів, підбігла до мене, щоби поцілувати мене.
ДЕМОНІЧНІ ЗАКОХАНІ
Я сказав: «Я хочу, аби ти жила своїм життям.
Я не знаю, що буде з моїм.
Так у тебе ще буде життя».
Вона заплакала. Каже: «Ти мене не кохаєш».
Я сказав: «Кохаю. Тому я даю тобі свободу».
Каже: «Ні, я тебе не покину».
Я казала це із самого початку.
Арне невинний.
Він пережив пекло.
Моя мама дуже засмутилася.
Вона знала, що він був одержимий демоном.
Він не був жорстокий.
Їй було паршиво через те, що сталося з Арне.
Мама хотіла, аби про це знали.
Хотіла розповісти правду, щоби всі знали.
Поруч зі мною сидить матір колись одержимої дитини
й хоче поділитися з нами своєю історією.
- Вітаю. - Ми раді вам тут.
Розкажіть, як Девід зараз?
Що ж, він більше не одержимий.
Так. Цілком нормальний?
Цілком нормальний, і...
В Арне ще багато проблем.
Це молодий чоловік, який зараз у в'язниці.
Відбуває покарання від 10 до 20 років ув'язнення за ненавмисне вбивство
за те, за що він не несе відповідальності.
Після суду мама подалася до Голлівуду.
Ми всі полетіли літаком.
Нас забрали лімузином, і ми поїхали на вечерю з Діком Кларком.
Вона насолоджувалася, була дуже схвильована
й не могла повірити, що це відбувається.
Але Ед і Лоррейн Воррен мали план.
Сказали: «Ви розбагатієте».
Воррени сказали, що збираються написати книгу.
Вони вже знайшли автора,
який, мабуть, писав для них попередню книгу.
Привели містера Бріттла поговорити з нами,
поставили купу питань. Ед сказав: «Зробіть її страшною».
Каже: «Та я розпитав, сказали, що цього не було».
Ед каже: «Хай буде страшно. До нас приходять по страшне».
Воррени перехопили ініціативу.
За шість місяців з'явилися Воррени з документами,
і моя мама сказала: «Нам найняти адвоката?»
Лоррейн відповіла: «Ні, сонце.
В агенції Вільяма Морріса цілий поверх юристів».
Так. Але не для них. А для вас.
-Привіт. - Привіт, Лоррейн. Джуді.
-Привіт, Джуді. - Як ви?
Добре, сонце.
-Ти вже щось дізналася? - Що, сонце?
-Про книгу? - Усе чудово.
Гаразд, добре.
Бо ти стільки попрацювала над цим. Ми пережили всю цю трагедію.
Нам потрібні гроші, як і вам.
Мої матір і батько отримали 4 500 доларів,
та Ед і Лоррейн Воррени отримали 81 000 доларів і ще трохи.
Вони досі заробляють на фільмах «Закляття».
ДЕМОНІЧНА СПРАВА, ЩО ШОКУВАЛА АМЕРИКУ
«ЗАКЛЯТТЯ» ДИЯВОЛ МЕНЕ ЗМУСИВ
Лоррейн сказала, що розбагатію завдяки цій угоді про книгу.
І це була брехня.
Воррени заробили на нас купу грошей.
Якщо вони зможуть на вас заробити, то так і зроблять.
Вони такого не пропустять.
Коли мама зрозуміла, що її, як вона каже, одурили,
вона втратила віру в них. Вони добре робили свою справу,
уміли розмовляти з людьми і дурити їх.
Це були гарні шахраї.
Мій брат Девід почувався винним через усе це.
Власне, розчарованим, бо знав, що Арне невинний.
Я б не пережив тих часів без підтримки Деббі.
Вона дала мені надію.
У 1985-му
ми одружилися у в'язниці.
Вона була дуже гарна. Вона сяяла.
Не міг дочекатися потримати її. Це було чудово.
АРНЕ ЧЕЄННЕ ДЖОНСОН ВИЙШОВ ІЗ В'ЯЗНИЦІ В 1986-МУ
ВІН І ДЕББІ ГЛАТЦЕЛЬ ЗАЛИШАЛИСЯ РАЗОМ ДО ЇЇ СМЕРТІ У 2021-МУ
Усе це змінило моє життя. Це навернуло мене до релігії.
Я не одержимий.
З мене не виганяли демонів,
але я не одержимий, і я знаю, як себе захистити.
Я знаю, які молитви промовляти, тому я все контролюю.
Моя віра дає мені силу.
Здається, все гаразд. Життя триває.
Гадаю, ця справа вплинула на всю родину.
У всіх залишилися шрами.
Це перевернуло наше життя з ніг на голову, і про це важко говорити.
Минуло понад 40 років...
але це нас змінило
і мало довгостроковий вплив на всіх членів сім’ї.
Ми майже всі розійшлися. Ми майже не спілкуємося між собою.
Я дивлюся на фото
й мені знову стає страшно й сумно, бо в 11-річного хлопчика
було нормальне дитинство, поки це не трапилося.
І це не покидає ні на день.
Що ж, ви хочете знати, хто каже правду.
ГЛАТЦЕЛЬ ДЖУДІТ ТА КАРЛ СТАРШИЙ
Після смерті батьків ми з дружиною перебирали їхні речі.
Моя мама все записувала. У неї був ОКР.
На аркуші паперу, календарі чи будь-чому. Нотувала все.
І ми знайшли один запис:
«Сьогодні сім'я прийняла ліки, і все було добре».
Розібравшись, ми зрозуміли,
що це не просто ліки.
Ми дізналися, що вона додавала димедрол нам у їжу.
І вона давала його всій родині довгий час.
Дехто може заснути де завгодно.
Проста напруга не давала вам заснути вчора?
Прийміть димедрол і поспіть. Димедрол абсолютно не викликає звикання.
Просто прийміть дві таблетки препарату за інструкцією для 100% безпечного сну.
Пам'ятаю, мама подавала вечерю. Її миска завжди була окремо від нашої.
Якщо вона їла локшину, усі їли з миски.
А вона — окремо. «Добавки?» А вона: «Ні, дякую».
Гадаю, моя матір використовувала димедрол, аби контролювати всіх нас: хлопців і тата.
Зрештою, якщо всі втомлені й виснажені,
то що? Усі відпочивають і сидять. І ніяких проблем.
Але димедрол має тривалий вплив на людей.
Перепади настрою, збільшення ваги та галюцинації.
Цілком можливо,
що мій брат Девід наковтався вдосталь цього за ці роки,
що йому почало щось увижатися.
Я вас уб'ю.
Ісус помре в пеклі.
Принаймні думав, що ввижалося.
Я тебе вб'ю, виродку!
Між Девідом, Арне, моїм братом Аланом...
Вони всі були жертвами.
Моя мама не підсипала б нічого сім'ї.
Моя мама добре дбала про нас.
Правда в тому, що коли мені було 11 років,
я був одержимий демонічним духом, думаю, можете це назвати так.
Ось у чому правда. У мене немає причин брехати.
Як і мій тато, я купую мотлох і лагоджу.
Аби мати чим зайнятися. Аби бути зайнятим.
Бо диявол знайде роботу для нетруджених рук.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник