Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מקרה ברוקפילד‬ ‫ילד אחוז דיבוק אומר גסויות -‬
‫- 14.08.80, משך זמן: דקה וחמש שניות -‬
‫- הסרט הזה כולל סצנות ששוחזרו‬ ‫על בסיס אירועים שתועדו -‬
‫לא!‬
‫אני אימא שלך.‬
‫את דפוקה.‬
‫- כל ההקלטות והצילומים אמיתיים -‬
‫מה שיש לנו כאן זה עימות בין טוב לרוע,‬
‫והמקום שבו הרוע בחר הוא קונטיקט.‬
‫- אסטרטגיית ההגנה, "השטן" -‬
‫שמי דייוויד גלצל.‬
‫כשהייתי בן 11, הייתי אחוז דיבוק בידי השטן.‬
‫משפט רצח מוזר יתחיל מחר בדנברי.‬
‫בלב המשפט, הטענה לדיבוק שטני.‬
‫זה מה שעורך דין‬ ‫של נער מקונטיקט ינסה להוכיח.‬
‫שאלתי, "למה אני פה?"‬ ‫הוא ענה, "הרגת את חבר שלך".‬
‫אדם שנעצר בשבוע שעבר באשמת רצח‬
‫אומר שיטען לחפות‬
‫כי היה אחוז דיבוק על ידי השטן‬ ‫בזמן שביצע את הרצח.‬
‫אתם צוחקים?‬
‫היה אלכוהול. הייתה דקירה.‬
‫זה תיק סגור. זה מגוחך.‬
‫הסיפור למעשה מתחיל בבית שבסוף השביל הזה,‬
‫שבו גרים הזוג מברוקפילד‬
‫שבנם בן ה-11 התחיל להתנהג מוזר.‬
‫קום!‬
‫אני לא אוהב שזוכרים אותי‬ ‫בתור בן ה-11 שהיה אחוז דיבוק...‬
‫עכשיו תמותו.‬
‫אבל אני מתמודד עם זה בכל יום.‬
‫אתה לא יכול לפגוע בילד של האל.‬ ‫-ישו ימות בגיהינום.‬
‫מעולם לא דיברתי על זה עם אף אחד.‬
‫זה סוד, סוד אפל.‬
‫אבינו שבשמיים...‬
‫את לחם חוקנו תן לנו היום...‬
‫- משפט השטן -‬
‫אתם תמותו!‬
‫אמן.‬
‫- סרטים ביתיים של משפחת גלצל -‬
‫אשמח לספר לכם את הסיפור שלי‬
‫על הדיבוק והרצח‬
‫ועל ארני ג'ונסון.‬
‫אני רוצה לוודא שהמשפחה שלי תוצג‬
‫במידת הדיוק הראויה.‬
‫אני יודע שיש אנשים שבדו סיפורים,‬
‫וזה לא מוצא חן בעיניי,‬ ‫אז אני רוצה להבהיר את העניינים.‬
‫כילד בן 11 הייתי שקט.‬
‫החיים היו טובים.‬
‫שיחקתי עם האחים שלי, התקופה הכי טובה בחיי.‬
‫הייתי האמצעי מבין הבנים.‬
‫ילד סנדביץ' טיפוסי.‬
‫יש לי אח גדול יותר, קרל.‬
‫הוא... לא היה אדם שקל להסתדר איתו בתור אח.‬
‫הוא היה סוג של אידיוט לפעמים.‬
‫הקשה את החיים.‬
‫אלן בזמנו פשוט היה שונה.‬
‫דייוויד ואני היינו עוזרים לאבא שלנו‬ ‫ועובדים איתו בחניה.‬
‫ואלן לא ממש רצה להתלכלך,‬
‫אז הוא נשאר עם אימא שלי רוב הזמן.‬
‫הוא ידע לאפות עוגות. על בטוח.‬
‫אבל הוא פשוט קצת שונה מאיתנו.‬
‫באותה תקופה, לא הייתי קורא לנו‬ ‫משפחה אמריקאית טיפוסית,‬
‫אבל הייתי אומר שהיינו נורמליים ככל האפשר.‬
‫הכול התחיל כשאחותי, דבי,‬ ‫מצאה בית בניוטאון.‬
‫היא התכוונה לעבור אליו עם החבר שלה, ארני.‬
‫דבי ואני שמחנו מאוד לקראת המגורים יחד.‬
‫תכננו להתחתן באביב.‬
‫עבדנו לקראת זה.‬
‫ממש התלהבנו.‬
‫- 2 ביולי 1980 -‬
‫ב-2 ביולי דבי מצאה‬ ‫בית נחמד מאוד להשכרה בניוטאון.‬
‫קצת העציב אותי שהם עוברים.‬
‫אתה בן 11, זו אחותך.‬
‫אני והאחים הגדולים שלי, אלן וקרל,‬ ‫נסענו לשם כדי לעזור להם במעבר.‬
‫זה היה בית מוזר.‬
‫פשוט היה בו משהו משונה מאוד.‬
‫נתתי לכל אחד מהאחים שלי מטלה.‬
‫שלחתי את דייוויד לחדר השינה הראשי,‬
‫נתתי לו מטאטא וביקשתי שיטאטא בשבילי.‬
‫השארתי אותו שם לבד.‬
‫ואז התחלתי לעשות מה שהייתי צריכה,‬ ‫לקרצף ולנקות.‬
‫אבל אחרי זמן קצר, דייוויד יצא בריצה.‬
‫הוא נראה נסער, ולא ידעתי למה.‬
‫דייוויד אמר, "אימא, אני רוצה לחזור הביתה".‬ ‫היא אמרה, "אני לא יכולה ללכת".‬
‫"נסיים את זה ונחזור הביתה."‬ ‫הוא אמר, "אני רוצה הביתה עכשיו".‬
‫פשוט רציתי לצאת מהבית,‬
‫להתרחק משם כמה שיכולתי.‬
‫ולא אמרתי לאף אחד למה.‬
‫חזרנו הביתה,‬ ‫אכלנו ארוחת ערב, הכול היה בסדר.‬
‫אימא שלי הייתה טבחית מעולה.‬ ‫היא הייתה ממוצא הונגרי ואיטלקי,‬
‫אז היא ידעה לבשל.‬
‫אבל עבר על דייוויד יום רע.‬ ‫משהו הטריד אותו.‬
‫אמרתי, "מה הבעיה שלך?"‬
‫אני זוכר שישבתי לשולחן.‬
‫התחלתי להסביר מה קרה באותו בוקר.‬
‫- מוקדם יותר באותו יום -‬
‫הייתי בחדר השינה לבד.‬
‫אבל הרגשתי משהו.‬
‫אז נדחפתי אחורה למיטה.‬
‫ראיתי דמות.‬
‫זה נראה כמו השטן מתחפושת של הלואין.‬
‫העיניים שלו היו שחורות,‬ ‫שחורות לגמרי, כמו גוש פחם,‬
‫וזה הפחיד אותי.‬
‫דייוויד אמר, "אז היישות הזו דיברה".‬
‫אמרתי לדייוויד, "מה הדמות הזו אומרת לך?"‬
‫"הוא כל הזמן אומר לי להיזהר."‬
‫שאלתי, "להיזהר ממה?"‬
‫והוא כל הזמן אמר לי,‬ ‫"הוא רוצה את הנשמה שלי".‬
‫והוא אמר, "הוא יבוא לקחת אותי.‬ ‫זה מה שהוא כל הזמן אומר לי".‬
‫"אתם חייבים לעזור לי."‬
‫אמרתי, "דייב, נגעת במשהו בארון התרופות?"‬
‫הוא אמר, "לא, זה על אמת".‬
‫לא האמנו לו בהתחלה.‬
‫התגובה של אימא שלי הייתה,‬
‫"מאוחר בלילה. אולי הוא חלם."‬
‫ג'ודי אמרה, "טוב, די עם זה".‬
‫"זמן ללכת לישון,‬ ‫ננוח ונדבר על זה שוב בבוקר."‬
‫מאוחר יותר באותו לילה‬ ‫הייתה לי תחושה מוזרה.‬
‫ראיתי חיזיון.‬
‫משהו התקרב.‬
‫התחלתי לפחד‬
‫כי ראיתי שזה מתקרב לבית.‬
‫הרגשתי שמשהו צופה בי.‬
‫חשבתי שראיתי דמות.‬
‫כשהסתכלתי שוב...‬
‫לא היה שם כלום.‬
‫נשארתי ער בחושך בעיניים פקוחות רוב הלילה.‬
‫ג'ודי דאגה לגבי דייוויד,‬
‫אז היא התקשרה לאב דניס‬ ‫כדי ליידע אותו על מה שקורה.‬
‫היא ביקשה שיבוא לברך את הבית.‬
‫תבורך גם אתה, אבי.‬
‫אימא שלי הייתה דתייה.‬
‫היינו הולכים לטקס האוכריסטה,‬ ‫עשו לנו טקס קונפירמציה כקתולים.‬
‫האמנו באלוהים ובשטן.‬
‫כשהאב דניס הגיע לבית,‬ ‫הוא הביא שמן קדוש, מים קדושים‬
‫וקטורת...‬
‫בשם האב...‬
‫והשתמש בהם לברך את כל הבית,‬ ‫כל חדר, למעלה ולמטה.‬
‫חשבנו שסיימנו עם זה.‬ ‫-אני מתפלל נגד הרשע ש...‬
‫אבל זו רק הייתה ההתחלה.‬
‫אלוהים!‬
‫השעה הייתה שלוש בבוקר.‬
‫דייוויד צרח בשיא הכוח,‬
‫"הוא בא לקחת אותי. הוא יעניש אותי."‬
‫הבית רעד,‬
‫כאילו שמישהו התנגש בו עם משאית.‬
‫זה נשמע כאילו שעב"ם נוחת על הבית.‬
‫מה שזה לא יהיה, זה רצה שתדע שזה שם.‬
‫נורות התחילו להבהב.‬
‫שמענו זכוכית נופלת, נשברת.‬
‫דייוויד היה אחוז תזזית, והוא צרח,‬ ‫"הוא פה. הוא מעל הבית".‬
‫דייוויד אמר, "אל תפתחו את הדלת. זה מרושע".‬
‫הדפיקות נמשכו 30, אולי 40 שניות...‬
‫ואז השתרר שקט.‬
‫אלוהים.‬
‫קפאתי במקומי.‬
‫טוב, יש לנו בעיית רוח רפאים,‬
‫ולא ידענו מה לעשות עם זה.‬
‫ידענו שאנחנו צריכים למצוא עזרה.‬
‫באותה תקופה, השכנה שלנו,‬
‫היא עסקה בקריאת קלפי טארוט ודברים כאלה.‬
‫והיא אמרה, "חמותי אמרה‬
‫שהלכה לפני כמה שנים‬ ‫לחוקר תופעות על-טבעיות."‬
‫"אולי הם יוכלו לעזור."‬
‫דבי אמרה, "אקח עזרה מכל אחד".‬
‫לא התכוונו לאפשר לשום ישות,‬
‫לשום רוח רפאים או לאף אחד‬ ‫להבריח אותנו מהבית הזה.‬
‫זה היה הבית שלנו,‬
‫והתכוונו לוודא שמה שיש שם,‬
‫ניפטר מזה בדרך כזו או אחרת.‬
‫האורחים המיוחדים שלנו הערב,‬ ‫שב-32 שנותיהם כציידי רוחות,‬
‫חקרו מעל 3,000 מקרים של בתים רדופים‬ ‫ודיבוקים שטניים‬
‫והיו מעורבים‬ ‫באין-ספור גירושי שדים סביב העולם.‬
‫תקשיבו טוב ותחליטו לבד בזמן שנציג לכם,‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫את ציידי הרוחות אד ולוריין וורן.‬
‫הייתי גאה מאוד בסבא וסבתא שלי כילד.‬
‫ראיתי אותם בעיתון או בטלוויזיה,‬
‫וזה היה ממש מגניב.‬
‫אבל מצד שני,‬
‫גם הייתי הילד המוזר‬ ‫כי סבא וסבתא שלי היו מפחידים.‬
‫האמת היא שלא התעוררתי בוקר אחד ואמרתי,‬
‫"אני רוצה להיות דמונולוג."‬
‫נולדתי דמונולוג.‬
‫כילד, שאלתי את הנזירות והכומר,‬
‫"מה העניין עם רוחות, העל-טבעי? זה אמיתי?"‬
‫"באמת יש שדים?"‬
‫וכמובן, בנצרות הקתולית מלמדים אותנו‬ ‫שהדברים האלה אמיתיים.‬
‫החוויה של סבתא שלי הייתה שונה.‬
‫אני שומעת צחוק ואני לא...‬ ‫-צחוק?‬
‫אני לא מבינה. אני שומעת את זה...‬ ‫-זה צחוק של גבר או אישה?‬
‫אני לא מבינה למה אתם לא שומעים את זה.‬
‫אני שומעת את זה כל כך... זה כל כך חזק פה.‬
‫הוא אמר, "אם רוצים לצוד טיגריסים,‬ ‫צריך ללכת לאיפה שיש טיגריסים".‬
‫לכי אל האור, קאריסה.‬
‫אני כאן לעזור לך.‬
‫אבל הם לא זכו לתהילה עד ש...‬
‫גבר צעיר רצח, בדם קר,‬
‫את אביו, אימו, ארבעת אחיו ואחיותיו,‬
‫כי קולות אמרו לו לעשות את זה.‬
‫לפתיחה המזוויעה הזו‬ ‫מתלווים רב-מכר וסרט קולנוע,‬
‫"אימה באמטוויל".‬
‫לוריין ואני היינו‬ ‫במאות רבות של בתים רדופים,‬
‫וראיינו אינספור אנשים ברחבי העולם.‬
‫ובסולם של אחד עד עשרה,‬ ‫הייתי אומר שאמטוויל היה עשרה.‬
‫"אימה באמטוויל" היה הסיפור שהפך לבינלאומי.‬
‫זה הסיפור שהפך‬ ‫את סבא וסבתא שלי למפורסמים בכל העולם.‬
‫ובכן, זו מספר שתיים.‬
‫זה מצחיק איך משהו כל כך מבעית‬ ‫יכול להפוך לכזו ברכה.‬
‫תודה, מר וורן.‬
‫וזה באמת עזר להרבה משפחות אחרי זה.‬
‫אנחנו מקבלים הרבה מכתבים‬
‫מאנשים שכותבים על בעיות.‬
‫מה הכתובת?‬
‫תא דואר... שלחו את זה לזוג וורן,‬ ‫אד ולוריין וורן,‬
‫תא דואר 41,‬
‫מונרו, קונטיקט 06468.‬
‫דבי התקשרה לזוג וורן.‬
‫אד ענה.‬
‫דבי אמרה מי היא ו"תוכלו לעזור לנו?"‬
‫אד שאל, "האם דייוויד נבדק על ידי רופא?"‬
‫ענינו, "לא".‬
‫אז אד שאל, "אוכל להביא איתי רופא?"‬
‫הם הגיעו בשברולט שבט.‬
‫אד וורן היה אדם נחמד מאוד.‬
‫הוא היה מרגיע, בטוח בעצמו.‬
‫הוא בהחלט גרם לנו להרגיש בטוחים.‬
‫לוריין הייתה עדינה מאוד‬ ‫והתנסחה במילים מדויקות.‬
‫ג'ודי אמרה, "אלוהים,‬
‫אני ממש שמחה שאתם פה‬ ‫ואני ממש שמחה לפגוש אתכם."‬
‫הרופא לקח את דייוויד הצידה,‬ ‫מדד לו לחץ דם, דברים כאלה.‬
‫הוא נבדק פסיכולוגית,‬ ‫הוכח שהוא נורמלי לחלוטין.‬
‫ד"ר טוני מעולם לא אמר‬ ‫שהשתגעתי או משהו כזה.‬
‫הוא אמר שאני ילד רגיל.‬
‫אד ולוריין התנסחו איתנו בזהירות רבה.‬
‫הם רצו שנענה על שאלות, לברר מה קורה.‬
‫- השיחה הבאה הוקלטה -‬
‫אוקיי.‬
‫- בין הזוג וורן ומשפחת גלצל בקיץ 1980 -‬
‫דייוויד, תגיד את שמך המלא.‬
‫דייוויד מייקל גלצל.‬ ‫-טוב, בן כמה אתה, דייוויד?‬
‫שתים עשרה.‬ ‫-בן 12.‬
‫מה דעתך על כל זה, דייוויד?‬
‫אתה רוצה שזה יסתיים, נכון?‬ ‫אתה רוצה שזה יסתיים?‬
‫אתה לא רוצה שזה יימשך, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫לא. אוקיי.‬
‫היה אירוע סוער אחד שלוריין סיפרה לי עליו.‬
‫היה יותר מאחד.‬ ‫-יותר מאחד?‬
‫אלוהים, זה נמשך כל הלילה!‬
‫טוב, אז במילים אחרות,‬ ‫זה היה לילה סוער מאוד.‬
‫כן, אבל אנחנו כבר לא יכולים יותר, באמת.‬
‫אנחנו לא משקרים. אנחנו צריכים כל עזרה.‬
‫תאמינו לי, אנחנו רוצים להיפטר מזה.‬
‫אימא שלי קיוותה שזה יפתור הכול.‬
‫היא רצתה את המשפחה שלה חזרה,‬
‫והיא רצתה לחזור לחיים שהיו לנו לפני זה.‬
‫אנשים מספרים לנו את הסיפורים האיומים האלה,‬
‫אבל אנחנו צריכים בעצמנו‬ ‫לחוות את זה לפני שנאמין לזה.‬
‫טוב.‬ ‫-אנחנו צריכים לראות. להרגיש.‬
‫אנחנו צריכים לדעת שזה שם כדי לומר,‬ ‫"כן, הבית הזה רדוף".‬
‫הוא אמר לדייוויד שהוא רוצה את הנשמה שלו.‬
‫מה הוא אמר לך על הנשמה שלך?‬
‫רק שהוא רוצה את הנשמה שלי. זהו.‬
‫הוא פה עכשיו?‬
‫אד שאל, "נראה אותו מראה את עצמו".‬
‫"יש לו כל כך הרבה כוח,‬ ‫הוא צריך להוכיח שהוא פה."‬
‫אני חייב להתגרות במה שיש שם באמצעים דתיים.‬
‫אני נוצרי, אז אני משתמש בשם של ישו.‬
‫אני משתמש במים קדושים. אני משתמש בצלב.‬
‫אולי זה נראה דרמטי,‬
‫אבל זו השיטה שבה מגרש השדים‬ ‫והדמונולוג משתמש בה.‬
‫אני מתגרה עד שאני רואה ביטוי פיזי.‬
‫אד אמר, "אם אתה יכול,‬
‫תקיש על השולחן שלוש פעמים."‬
‫פתאום...‬
‫בום!‬
‫כאילו שמישהו עם פטיש חמישה קילו‬ ‫מנסה לפרוץ דרך רצפת המטבח.‬
‫כל המטבח התחיל לרעוד.‬
‫האורות ריצדו. כולם הרגישו את זה.‬
‫אד הסתכל על דייוויד ושאל, "זה מפחיד אותך?"‬
‫דייוויד אמר,‬ ‫"אני מפחד כי הוא רוצה לפגוע בי."‬
‫"בגלל שאני מדבר איתכם ואתם פה,‬
‫כולנו ניענש על זה."‬
‫בשלב הזה לוריין הסתובבה בבית.‬
‫כשאני נכנסת לבית, אני באה לבחון, דרך רטט,‬
‫אני עוברת בכל חדר בבית.‬
‫כי צריכה להיות חוקיות למשיכה.‬
‫הרוח צריכה להימשך לאדם מסוים‬
‫באותו בית.‬
‫היא נשענה לעברו ולחשה,‬
‫"יש גוש גדול ואפל שעומד לצד הילד הקטן."‬
‫"זה מרושע."‬
‫זה נתן לנו תחושה מוזרה.‬ ‫לא יכולנו לראות כלום.‬
‫אד ולוריין דיברו עם ההורים שלי.‬
‫"זו לא רוח רפאים. זו ישות שטנית."‬
‫זה ממש הפחיד אותי.‬
‫כל המשפחה פחדה כי לא היה לנו מושג מה קורה.‬
‫סבא שלי טען שלרדיפת רוחות יש חמישה שלבים.‬
‫זה מתחיל עם רשות.‬
‫מישהו עושה משהו‬
‫שנותן לעל-טבעי דריסת רגל.‬
‫אולי זה לוח ויג'י או סיאנס או משהו אחר.‬
‫אחרי זה יש נֶגַע.‬
‫אז הרוחות נמצאות בבית,‬ ‫אבל חיצוניות לך לגמרי.‬
‫פשוט רוח רפאים או אדם יקר לך‬ ‫שחזר לבקר ורוצה שתדע שהוא שם.‬
‫זה נורמלי.‬
‫אחרי זה יש דיכוי.‬
‫בשלב הזה הישות מתחילה‬ ‫להשתלט על הרצון החופשי שלך.‬
‫הדחפים שלך אפלים יותר,‬ ‫ההתנהגות הרבה יותר שלילית.‬
‫במקרים נדירים מאוד זה מתפתח לדיבוק מלא.‬
‫אז אתה כבר לא שם. אתה לא בשליטה.‬
‫משהו השתלט לגמרי על הגוף שלך.‬
‫אד הרגיש בטוח מספיק אחרי הפגישה הראשונה‬
‫שדייוויד כבר בשלב הדיכוי.‬
‫אד הסביר לנו‬
‫שהשד יגרום לדייוויד‬ ‫להתנהג בצורה שונה לחלוטין.‬
‫ישלוט במחשבות שלו, יעביר דרכו מסרים.‬
‫הוא יהיה הפכפך יותר.‬
‫אד וורן ראה את זה הרבה פעמים בעבר.‬
‫הוא אמר, "תצטרכו לפנות לכנסייה."‬
‫אימא שלי אמרה, "עשינו את זה. ניסינו".‬
‫ואד אמר, "לא, אני אעזור לכם לעשות את זה".‬
‫"אתם צריכים להתחיל לתעד את זה."‬
‫ולאסוף כמה שיותר ראיות,‬ ‫כדי להציג אותן לארכיבישוף.‬
‫והארכיבישוף של ברידג'פורט יחליט‬
‫עם מה אנחנו מתמודדים.‬
‫חשבתי, "זה לא אמיתי. זה לא קורה".‬
‫"זה רק... בסרטים מצוירים ובקולנוע."‬
‫אד ולוריין הזהירו אותנו מחומרת המצב.‬
‫"אל תזלזלו בזה."‬
‫"תגנו על עצמכם,‬
‫כי אי אפשר לדעת מתי זה יקרה."‬
‫אימא שלי לקחה את מכשיר ההקלטה שלנו.‬
‫אחותי קנתה מצלמת פולרואיד‬ ‫שמצלמת תמונות מיידיות.‬
‫מאותו רגע התחלנו לתעד הכול.‬
‫היינו בחופשת הקיץ מבית הספר.‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי...‬
‫אף אחד לא ישן.‬
‫שני מועמדים רפובליקנים‬
‫לנשיאות ארצות הברית.‬
‫המושל לשעבר רונלד רייגן מקליפורניה.‬ ‫השגריר לשעבר...‬
‫השגחנו על דייוויד בתורות.‬
‫בין אם נרצה או לא,‬
‫זו אחריותנו לשמור על השלום העולמי‬
‫כי אף אחד אחר לא יכול. לא נוכל להמשיך...‬
‫אבל אז דייוויד התחיל להתנהג מוזר מאוד.‬
‫דייוויד!‬
‫אלוהים.‬
‫- התמונות וההקלטות הבאות‬
‫תועדו על ידי משפחת גלצל‬ ‫באוגוסט וספטמבר 1980 -‬
‫שלום.‬
‫עכשיו תמותו!‬
‫מי אתה ומה אתה?‬
‫לא עניינך.‬ ‫-דייוויד.‬
‫אימא פה. קדימה, קום.‬
‫קדימה, בוא נלך. צא מזה. צא מהבן שלי.‬
‫לא!‬ ‫-אני אימא שלך!‬
‫את דפוקה.‬
‫עכשיו תמותו!‬
‫אל תעשו את זה!‬
‫דייוויד, פשוט קום! אלוהים אדירים. צא...‬
‫תתקשרי לכומר.‬
‫שיבוא לפה עכשיו.‬ ‫-צא מהבן שלי!‬
‫לא!‬ ‫-עזוב את הילד הזה.‬
‫הינה.‬
‫אני מנסה. תפסתי את הזרועות שלך שוב.‬ ‫-יא מוצץ זין מזדיין.‬
‫תתחילו להתפלל.‬
‫אבינו שבשמיים, יתקדש שמך.‬
‫תבוא מלכותך,‬
‫ייעשה רצונך כמו בשמיים כן בארץ.‬
‫את לחם חוקנו תן לנו היום‬ ‫וסלח לנו את חובותינו‬
‫כאשר סלחנו גם אנחנו לחייבינו.‬
‫זה היה מבעית...‬
‫עזוב את הילד הזה.‬
‫כי פתאום הוא היה מתחיל לצרוח ולהיאבק‬
‫ולא היה שם אף אחד.‬
‫בשלב מסוים הצלחנו לתעד בצילום‬
‫את הידיים שלו באוויר מחזיקות משהו,‬
‫חונק אותו, והוא לחץ בכל הכוח‬ ‫כדי להזיז את הידיים האלה‬
‫מהגרון שלו.‬
‫עזוב את הילד הזה.‬
‫הצטמררנו לחלוטין.‬
‫זה היה מפחיד מאוד,‬ ‫ולא ידענו איך להתמודד עם זה.‬
‫אני זוכר שנחנקתי,‬ ‫אבל אני לא זוכר כלום כשהתעלפתי‬
‫או אם בכלל התעלפתי או מה שקרה.‬
‫אף אחד לא הצליח לענות על זה.‬
‫זה רוקן נפשית את כולם,‬
‫אבל זה רק הלך והחמיר.‬
‫הוא היה אלים פיזית עם כולם.‬ ‫הוא ניסה לחנוק את אימא שלי, את אחותי.‬
‫זה היה נמשך כמה רגעים או כמה שעות.‬
‫ישנו במשמרות לפי תור.‬
‫לא רצינו להיות לבד.‬
‫ידענו שלבד הסיכוי שנותקף מזנק.‬
‫כל המשפחה הותקפה פיזית.‬
‫כל הזמן התפללנו.‬
‫חשבנו שאם נתפלל בקול רם יותר, זה יעזוב.‬
‫החלק הכי קשה לאימא שלי היה העובדה‬
‫שאבא שלי לא תמך בה.‬
‫היא חשה בודדה.‬
‫אבא שלי, בשלב הזה,‬
‫חשב שדייוויד חווה בעיה של בריאות הנפש.‬
‫הוא חשב שאנחנו מזינים את זה.‬
‫אז הוא התבודד.‬
‫הוא עבד בשתי עבודות והגיע הביתה לישון.‬
‫המצב השתנה. במקום לאכול ארוחת ערב משפחתית,‬
‫הוא עבד כל הזמן ולא היה בבית.‬
‫לקח לאבא שלי זמן להבין מה קורה.‬
‫ואז כבר היה מאוחר מדי.‬
‫אימא שלי התקשרה לזוג וורן‬ ‫ואמרה להם מה קורה.‬
‫אני אימא שלך.‬
‫את דפוקה.‬
‫אל תעשו את זה!‬
‫הוא לא ידע מי עושה את זה.‬ ‫-הוא ממצמץ בעיניים?‬
‫לא, כלום. הן פשוט לא זזות.‬
‫אם היה בהכרה,‬ ‫העיניים שלו היו ממצמצות, נכון?‬
‫אז הוא לא היה בהכרה כשעשה את זה, כשזה קרה?‬
‫זה מה שאני חושב, כן. אוקיי.‬
‫אד ולוריין אמרו לנו שדייוויד אחוז דיבוק.‬
‫אחרי דיבוק,‬
‫השלב האחרון הוא הרס המשפחה ובסוף מוות.‬
‫אתה נהרג, או... מישהו אחר נרצח,‬
‫זה אכן קורה.‬
‫הוא הלך אל מאחורי אלן‬ ‫הוא שלף את זה ואמר, "אני שונא את כולם".‬
‫"ואם מישהו יתקרב אליי,‬ ‫אני ארצח אותו. לא משנה מי זה."‬
‫אימא שלי נלחצה מיד.‬
‫היא חשבה שמשהו יקרה והבן שלה יתאבד‬
‫או ירצח.‬
‫היא אמרה, "צריך לעצור את זה עכשיו".‬
‫אד וורן אמר, "בהחלט תצטרכו גירוש שדים".‬
‫זה כנראה היה הדבר הכי מפחיד.‬
‫אנחנו כמו משטרה על-טבעית.‬
‫אנחנו צריכים להביא את הפושעים לכנסייה.‬
‫אנחנו צריכים להביא את הפושעים למגרש השדים.‬
‫לכן אני אומר,‬
‫כשהרוחות השטניות והמרושעות נלחמות מלוכלך,‬
‫צריך לעשות בדיוק את אותו הדבר.‬
‫הכנסייה לא מבצעת גירושי שדים ככה סתם.‬
‫לא ידעתי כמה ניירת צריך למלא‬ ‫כדי לקבל גירוש שדים.‬
‫זה עניין לא פשוט.‬
‫התהליך לבקשת גירוש שדים בכנסייה הקתולית‬
‫הוא לא בהכרח קל,‬
‫במיוחד בתקופת השיא של אד ולוריין.‬
‫מניסיוני, הרבה כמרים‬ ‫לא רוצים להתעסק עם העניינים האלה.‬
‫הם לא רוצים להתעסק עם כוחות מהגיהינום,‬
‫והם פוחדים להיכנס לבתים האלה.‬
‫אז אני מבין למה אנשים פונים‬ ‫לאנשים כמו הזוג וורן‬
‫כי הכמרים שלהם דחו אותם.‬
‫אבל זו חובה של איש כמורה.‬
‫תפקידך לעשות את זה,‬ ‫ותפקידך לעזור לאנשים האלה.‬
‫כשגדלים בכנסייה הקתולית,‬
‫מלאכים, שדים,‬
‫הדברים האלה מוטמעים במערכת האמונה.‬
‫אבל תמיד הטלתי ספק בכוחות הרוחניים האלה.‬
‫אז הייתי פתוח מאוד‬
‫לחיפוש ראיות‬ ‫כדי לראות אם זה באמת קיים או לא.‬
‫אנשים יכולים לזלזל בכל הרעיון של רוחות‬
‫ובתים רדופים ושדים כמה שבא להם,‬
‫אבל השטן באמת קיים.‬
‫הרבה שטנים קיימים,‬
‫וציבור ספקני הוא ההגנה הכי טובה של השטן.‬
‫בשם ישו,‬
‫צא!‬
‫העבודה עם הזוג וורן בהחלט הייתה מרתקת,‬ ‫וקצת מלהיבה.‬
‫ראיתי כמה זה אמיתי‬ ‫וכמה מסוכן זה יכול להיות.‬
‫הכנסייה הבינה לפי כל הראיות שאספנו‬
‫שכן, זה הדבר האמיתי, והם צריכים עזרה.‬
‫קרדינל מהכנסייה הקתולית הגיע.‬
‫הם לבושים רק באדום,‬ ‫והוא גם נהג בפורשה אדומה.‬
‫טוב להיות חבר בכנסייה.‬
‫הוא נפגש עם המשפחה.‬
‫הם החליטו שיש פה משהו שצריך לפתור.‬
‫- 2 בספטמבר 1980, כעבור חודש -‬
‫הכנסייה הקתולית נתנה לנו רשות‬ ‫לבצע גירש שדים מינורי.‬
‫הם הזמינו את המשפחה שלי‬ ‫לכנסיית סנט ג'וזף בברוקפילד.‬
‫לא חשבתי שמשהו רע יכול לקרות,‬ ‫כי אני בבית האל.‬
‫הכומר, האב וירג'לק, הזהיר אותנו.‬ ‫הוא אמר, "גירושי השדים האלה,‬
‫הם יכולים להיות כל כך חזקים,‬ ‫עד שזה עלול להסתיים במוות."‬
‫וזה היה מפחיד מאוד.‬
‫אבל לא הייתה לנו ברירה.‬
‫הבה נתפלל.‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש.‬
‫זה מתחיל כמו מיסה.‬
‫אבינו שבשמיים, יתקדש שמך.‬
‫אני רק זוכר שהייתי שם, בכנסייה,‬
‫והם התפללו. זה כל מה שאני זוכר.‬
‫את לחם חוקנו תן לנו היום‬ ‫וסלח לנו את חובותינו...‬
‫פתאום, כל החדר נהיה קפוא כמו קרח.‬
‫מיד הבנו שמשהו לא בסדר.‬
‫מרים הקדושה, אם האלוהים, הגני עלינו...‬
‫בתוך דקות,‬ ‫ההתנהגות של דייוויד התחילה להשתנות.‬
‫- הוקלט על ידי משפחת גלצל -‬
‫הוא התחיל לנהום, ללחוש,‬ ‫לכנות את הכומר בכינויי גנאי.‬
‫שמן, זין, חזיר.‬
‫עכשיו תמות.‬
‫דייוויד רעד.‬
‫תווי הפנים שלו השתנו.‬
‫ראינו את הגוף שלו מיטלטל מצד לצד.‬
‫זין עליך ועל החרא שלך!‬
‫ואז הוא השתחרר וניסה לתקוף את האב וירג'לק,‬
‫אז היינו צריכים לרתק אותו.‬
‫אני זוכר שאחזתי באחת מהרגליים שלו.‬ ‫אד וורן החזיק בשנייה.‬
‫זהו הזמן עכשיו...‬
‫הוא הזיז את הגוף בצורה‬ ‫שאתה לא אמור להיות מסוגל להתפתל.‬
‫כשהחזקתי אותו אמרתי לו כמה ישו אוהב אותו.‬
‫אתה חלש. ישו הרבה יותר חזק ממך.‬
‫אתה... אתה כל כך חלש.‬
‫אלוהים, זה ילד של אלוהים.‬ ‫לא תוכל לפגוע בילד של אלוהים.‬
‫ישו ימות בגיהינום.‬
‫אימא אוהבת אותך.‬
‫זה ידע שזה הקרב האחרון.‬
‫הוא צריך צלב. תן לי אותו. הוא בורך.‬
‫ארני לקח את הצלב והניח אותו על המצח שלו.‬
‫הוא על הראש שלך.‬
‫ראו שזה לוהט.‬
‫בשם אדוננו ישו...‬
‫באיזשהו שלב, הלשון שלו התנפחה כל כך‬
‫שלא היה יכול לנשום.‬
‫הוא הכחיל.‬
‫כולם צרחו. חייבים לעצור.‬
‫זו תחושה של חוסר אונים, ריקנות.‬
‫צרחתי על הדבר הזה בשיא הכוח שלי.‬
‫אמרתי, "עזוב את הילד הקטן הזה. קח אותי".‬
‫"אני פה. קח אותי."‬
‫הרגשתי קור משתלט עליי.‬
‫קור מקפיא.‬
‫לוריין אמרה, "אלוהים. מה עשית?"‬
‫אד אמר, "אסור לעשות את זה".‬
‫לא מתגרים בשום סוג של ישות שטנית, אף פעם.‬
‫לא ידענו. הוא חשב שהוא עוזר לדייוויד.‬
‫אני זוכר שסבא שלי אמר לו,‬ ‫"אסור להגיד את זה".‬
‫"זה פותח את הדלת לתקיפה נגדך."‬
‫והוא צדק.‬
‫אבל חשבנו שזה נגמר.‬
‫השד גורש מדייוויד.‬
‫אני זוכר שהייתי שמח.‬
‫ביליתי הרבה זמן במשחק בחוץ,‬
‫ניסיתי להיות ילד טוב,‬ ‫להיות הילד הטוב של המשפחה.‬
‫אימא שלי, היא אפתה,‬
‫האכילה אותנו, שימחה אותנו.‬
‫חשבנו שנזכה להתחלה חדשה.‬
‫וזה לא הסתדר ככה.‬
‫- משטרת העיירה ברוקפילד -‬
‫ידעתי שדברים מוזרים,‬
‫דברים שטניים, לכאורה, קורים בבית גלצל.‬
‫שוטרים קיבלו תלונות על רעש משם.‬
‫הייתי הבלש במשמרת,‬
‫ואד ולוריין וורן באו לתחנת המשטרה הישנה‬
‫בגרייס ברידג' רוד.‬
‫אד וורן הציג את עצמו כדמונולוג,‬
‫ולוריין וורן הציגה את עצמה כמדיומית.‬
‫לוריין הייתה נסערת.‬
‫היא באה לומר לי שבאחד מגירושי השדים,‬
‫ארני שאיין ג'ונסון התגרה בשטן‬
‫כדי שיצא מדייוויד גלצל וייקח אותו.‬
‫לוריין הייתה נסערת מאוד לגבי זה.‬
‫היא אמרה, "אסור היה לו לעשות את זה.‬ ‫לא עושים דבר כזה".‬
‫"הוא לא יודע עם מה הוא מתמודד."‬
‫והיא אמרה,‬ ‫"אני צופה פציעה חמורה או מוות עם סכין".‬
‫היא רצתה ליידע אותנו שפשע עלול לקרות.‬
‫שהיא ממש... אני רוצה להבהיר. היא אמרה,‬
‫"אני רואה את זה קורה כמדיומית."‬
‫היא דיברה לעניין. היא לא נראתה מוזרה.‬
‫היא לא התנהגה מוזר.‬
‫הרגשתי שהיא מוסרת מידע‬ ‫על משהו שהאמינה בו באמת,‬
‫ומבחינתה, זה היה אמיתי.‬
‫והפלא ופלא, מסתבר שזה אכן היה אמיתי.‬
‫אחותי התחילה לעבוד בכלביה של ברוקפילד.‬
‫היא רצתה להתחיל חיים עם ארני.‬
‫אני מטפחת כלבים.‬
‫הבוס שלי היה אלן בונו,‬ ‫שהפך לחבר של ארני ושלי.‬
‫- אלן בונו -‬
‫ארני ואני קיבלנו דירה,‬
‫והדירה הגיעה עם התפקיד וכן הלאה.‬
‫התרגשנו מאוד מהאפשרות לגור יחד.‬
‫יכולנו לנשום עמוק ולתת למצב להירגע‬
‫אחרי התקופה הסוערת שעברנו.‬
‫הרגשנו הקלה. כאילו, "זה סוף סוף נגמר".‬
‫"זה נגמר. עכשיו נזכה לקצת שלווה."‬
‫תזכרו שכשאתם מתגרים בישות שטנית,‬
‫היא לא פועלת באותו רגע.‬
‫הוא ממתין עד שאתם הכי פגיעים,‬
‫ואז הוא תוקף.‬
‫- 16 בפברואר 1981‬ ‫חמישה חודשים אחרי גירוש השדים -‬
‫לא הרגשתי טוב כשקמנו באותו בוקר, דבי ואני.‬
‫הרגשתי קצת חולה.‬
‫נסענו לברידג'פורט לאסוף את האחיות שלי‬
‫כי תכננו לבלות איתן זמן באותו סוף שבוע.‬
‫נפגשנו עם אלן בונו בארוחת הצוהריים,‬ ‫אז שתינו כמה כוסות יין.‬
‫אבל אפשר היה לראות שאלן קצת משתכר.‬
‫ופשוט אמרתי לדבי, הסתכלתי על דבי ואמרתי,‬
‫"אולי נלך? נראה לי שזה זמן טוב ללכת‬
‫ולהוציא את הבנות מהסביבה הזו."‬
‫לא קרה משהו רע, אבל הוא נהיה קצת קולני‬
‫ודברים כאלה,‬ ‫ולא רציתי שהאחיות שלי יראו את זה.‬
‫התחלנו לרדת במדרגות‬
‫ואז אני אישית לא זוכר כלום אחרי זה.‬
‫אני חושב שזה היה בשבע או שמונה בערב.‬
‫אני זוכר שהטלפון צלצל.‬
‫הלו?‬ ‫-אחותי בכתה בטלפון.‬
‫לפני שאמרה משהו, היה לי חיזיון של אדם...‬
‫מת.‬
‫דייוויד, תקרא לאימא!‬
‫פתאום, בתוך עשר שניות, אימא שלי צועקת.‬ ‫אז חשבתי, "אלוהים".‬
‫היא אמרה לאבא שלי,‬ ‫"תיכנס לאוטו. חייבים לנסוע לכלבייה."‬
‫דייוויד אמר לי שאלן בונו מת.‬
‫"איך? על מה אתה מדבר?"‬
‫דייוויד אמר,‬ ‫"ארני שאיין ג'ונסון אחוז דיבוק".‬
‫"זו החיה. הוא הרג אותו."‬
‫קיבלתי שיחה מהמוקד.‬ ‫אמרו לי שהתרחש אירוע דקירה חמור.‬
‫כולם הוקפצו.‬
‫דבורה גלצל אמרה לשוטרים שהגיעו בניידות‬
‫שארני ואלן שתו.‬
‫בדירה, היה ויכוח, וזה הפך למאבק פיזי.‬
‫זה הסתיים במדשאה שבחזית הכלבייה‬ ‫בערך 4-4.5 מטרים מהדלת הקדמית.‬
‫בזמן המאבק, ארני שלף סכין שהיה לו בנדן,‬
‫והוא דקר שוב ושוב את אלן בונו.‬
‫אלן בונו נפל כשהוא פצוע אנוש.‬
‫דבי גלצל הייתה נסערת מאוד,‬
‫אמרה שארני ברח ליער,‬
‫ושהיא חושבת שהוא בדרך לבית המשפחה שלה‬
‫באוק גרוב רוד, שלא היה רחוק מאוד.‬
‫היה לי חיזיון של ארני.‬
‫וראיתי אותו בדרך לבית שלי בברוקפילד.‬
‫ואז ידעתי מיד שארני אחוז דיבוק בידי השטן.‬
‫אחי נלחץ.‬
‫הוא גרר את השידה, איתי, אל הדלת.‬
‫נעלנו את הדלת וחסמנו אותה עם השידה כי אמר,‬
‫"הוא בא להרוג אותי."‬
‫מעולם לא פחדתי מארני שאיין ג'ונסון,‬
‫ממש לא.‬
‫אבל כשדייוויד אמר לי שהוא אחוז דיבוק שטני,‬
‫פחדתי בטירוף.‬
‫נהג האמבולנס, בנסיעה חזרה‬ ‫אחרי שלקח את אלן בונו לבית החולים,‬
‫ראה חשוד שתואם לתיאור,‬
‫הזעיק את המשטרה והם עצרו אותו.‬
‫אילולא נהג האמבולנס, אני או אחי, דייוויד,‬ ‫היינו עלולים להיות מתים היום.‬
‫- משטרה -‬
‫הטילו עליי לבצע את הליך המעצר‬ ‫של ארני שאיין ג'ונסון.‬
‫לקחתי את טביעות האצבעות שלו.‬ ‫הקראתי לו את הזכויות שלו.‬
‫הוא פשוט נראה כמו אדם בצרה,‬ ‫שהשתתף בקטטה, שיער פרוע.‬
‫המצב לא נראה טוב.‬
‫הייתי מותש.‬ ‫אפילו לא יכולתי לעמוד. ישבתי על ספסל.‬
‫שאלתי אותו, "למה אני פה? מה קורה כאן?"‬
‫הוא ענה, "הרגת את חבר שלך".‬
‫אמרתי, "אני לא".‬
‫ממש לא האמנתי לזה. אמרתי, "אתה ממש טועה".‬
‫"אלן בסדר. יצאנו מהבית."‬
‫הוא אמר, "לא, הוא מת ואתה הרגת אותו".‬
‫לא היה בכי. לא היה "אני מצטער".‬
‫פשוט, "אין לי מושג מה קורה".‬
‫הוא לא הצליח לזכור שום דבר לגבי הרצח.‬
‫מעולם לא פגעתי באיש.‬
‫מעולם.‬
‫מעולם לא נעצרתי על שום דבר.‬
‫אז אמרתי להם את זה. ואמרתי,‬
‫"אין סיכוי שעשיתי את זה.‬ ‫תפסתם את האדם הלא נכון."‬
‫- משטרת ברוקפילד -‬
‫במקרה של דייוויד גלצל,‬ ‫כשארני ג'ונסון היה אחוז דיבוק‬
‫כתוצאה מהסיוע שלו והתגרות בישות השטנית,‬
‫זו אפשרות.‬
‫ראיתי שבספרות קוראים לזה "גלגול",‬
‫וזה מצב שבו רוח שטנית‬ ‫עשויה לעבור מאדם אחוז דיבוק‬
‫למישהו שאולי נוכח בזמן גירוש שדים.‬
‫סנגור בקונטיקט‬ ‫ינסה להוכיח שהלקוח שלו חף מפשע באשמת רצח‬
‫כי הנאשם בן ה-19‬
‫טוען כי הוא היה לכאורה‬ ‫אחוז דיבוק בידי השטן בזמן הרצח.‬
‫ארני שאיין ג'ונסון בן ה-19,‬ ‫ללא עבר של אלימות,‬
‫מואשם בדקירה למוות של בעל הדירה שלו,‬ ‫אלן בונו,‬
‫וטוען שהיה אחוז דיבוק בידי שדים בזמן המקרה‬ ‫ולא זוכר שעשה את זה.‬
‫המאהבת שלו, דבורה גלצל, שנכחה בזמן הרצח‬
‫ושנטען כי אחיה היה בעבר אחוז דיבוק,‬
‫מסרה את גרסתה לאירוע.‬
‫לא ראיתי דקירה. הייתי בתוך כל הבלגן.‬
‫מה ראית?‬
‫רק הרבה דחיפות.‬
‫ואז מה?‬
‫ואז נפתחו שערי גיהינום.‬
‫דבי חשבה שזה יוכח,‬
‫הרגישה בצורה חיובית מאוד‬ ‫שנוכל להוכיח דיבוק שטני.‬
‫אחרי כל מה שעברנו,‬
‫זה אמור להראות לכולם שהשטן קיים.‬
‫עורך הדין של ג'ונסון, מרטין מינלה,‬ ‫לא הזכיר שדים בבית המשפט.‬
‫עד שנקבל את דוח הפתולוג,‬
‫דוח פתולוג משלנו, והנתיחה,‬ ‫לא נוכל לומר דבר.‬
‫לא האמנתי בעל-טבעי.‬
‫אז לפני שנכנסתי לזה עמוק מדי,‬ ‫אמרתי שאני רוצה לחקור קצת.‬
‫אד ולוריין וורן אמרו לי,‬
‫"זה לא היה ארני ג'ונסון עצמו."‬
‫"זה היה השד שהשתלט על הגוף של ארני‬
‫והרג את אלן בונו."‬
‫השותף שלי חשב שהם מטורללים‬
‫ואמר, "תקשיב,‬ ‫שמור מרחק גדול ככל האפשר מהתיק הזה".‬
‫אבל רציתי לשמוע עוד.‬
‫מבחוץ זה נראה כמו בית ציורי בניו אינגלנד.‬
‫בפנים זה נראה‬ ‫כמו סט צילומים של סרט אימה בהוליווד.‬
‫זה מוזאון שמתעד פעילות על-טבעית.‬
‫ואד ולוריין וורן אומרים‬ ‫שכל מה שאתם רואים מקורו באירועים אמיתיים.‬
‫אתם במבנה עכשיו שיש בו כנראה...‬
‫את הפריטים העל-טבעיים‬ ‫המסוכנים ביותר בעולם.‬
‫בחדר שבו הם מאחסנים את כל הפריטים האלה,‬
‫כולל בובה שלגביה אמרו,‬ ‫"לעולם אל תעז לגעת בבובה הזו".‬
‫שם הבובה היה אנאבל, לדעתי.‬
‫הם השמיעו לי קלטות.‬
‫תישאר שם!‬
‫לא!‬ ‫-כן!‬
‫תישאר שם!‬
‫הזוג וורן הראו לי את כל הראיות שהיו להם.‬
‫פתח את העיניים, דייוויד.‬
‫ולי זה נראה אמין ומהימן.‬
‫האמנתי בסיפור,‬
‫האמנתי בקו ההגנה,‬
‫וגם האמנתי שכנראה‬ ‫אין עוד אף עורך דין במדינה‬
‫שיסכים לייצג אותו עם ההגנה הזו.‬
‫"השטן גרם לי לעשות את זה."‬
‫זה בדיוק מה שעורך הדין הפלילי,‬ ‫מרטין מינלה, אומר שינסה להוכיח‬
‫כשהלקוח שלו יעמוד למשפט.‬
‫בקו ההגנה שלנו נעשה שימוש באנגליה.‬
‫מעולם לא נעשה בו שימוש בארצות הברית,‬ ‫הטענה לדיבוק שטני.‬
‫כתב אישום נגד ארני ג'ונסון,‬ ‫שהתגורר כאן למעלה,‬
‫צפוי להיות מוגש ב-19 במרץ.‬
‫באנגליה כבר דנו בשלושה תיקים.‬
‫שניים של אישומי הצתה ואחד של אונס.‬
‫פסק הדין בכולם היה זיכוי מחמת דיבוק שטני.‬
‫בקריירת העיתונות שלי שנמשכה 15 שנים,‬
‫זה היה המקרה המוזר ביותר שסיקרתי.‬
‫לוריין ואד וורן,‬
‫מוכרים כחוקרים ומרצים ותיקים‬ ‫בנושא אוֹקוּלְטִיזְם.‬
‫הזוג וורן טענו שנוכחות שטנית בתוך ג'ונסון‬
‫גרמה לו לרצוח.‬
‫כל עניין הדיבוק השטני מנקודת מבט עיתונאית‬
‫הוא קשה מאוד.‬
‫כי אי אפשר להוכיח את זה.‬
‫אי אפשר להפריך את זה.‬
‫הדבר היחיד שעיתונאי טוב יכול לעשות‬ ‫זה לנסות למצוא עובדות.‬
‫שישה ימים אחרי הדקירה,‬ ‫הכירו לי את הזוג וורן.‬
‫הגענו להסכם.‬
‫הם יתנו לי הקלטות שמע.‬
‫ואני אוכל להשמיע אותן בשתי תחנות הרדיו‬
‫אם ארצה.‬
‫אחר צוהריים טובים. כאן מייק אלן.‬
‫צוות חדשות דאבליו-איי-אן-אי השיג‬ ‫הקלטות די דרמטיות‬
‫שנטען כי הן קשורות למקרה הרצח בדקירה‬ ‫המכונה "השטן גרם לי לעשות את זה"‬
‫בברוקפילד.‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש,‬ ‫אני מצווה עליך לצאת מהילד הזה.‬
‫הצלב על המצח שלך.‬ ‫לא תוכל לפגוע בילד של האל.‬
‫ישו ימות בגיהינום.‬
‫אימא אוהבת אותך.‬
‫ציפיתי שנקבל הרבה שיחות טלפון‬
‫מאנשים שאומרים, "למה השמעתם את זה?"‬
‫"אתם נוראיים."‬
‫ברוב השיחות אמרו, "מתי תשמיעו את זה שוב?"‬
‫קיבלתי מכתבים מכל ארה"ב,‬
‫ממדיומים ואנשים בתחום העל-טבעי‬
‫שמציעים לי את השירותים שלהם.‬
‫והיו את הספקנים שאמרו, "אתם צוחקים?"‬
‫"היה אלכוהול. הייתה דקירה."‬
‫"זה תיק סגור."‬
‫"למה אתם בכלל נותנים לזה זמן שידור?‬ ‫זה מגוחך."‬
‫בביקור בזירת הרצח, אף אחד מהשכנים,‬
‫כולל כומר שהיה מעורב במקרה,‬ ‫לא רצו לדבר על זה.‬
‫פניתי לכמרים‬ ‫שנכחו במה שנקרא "גירושי שדים".‬
‫אמרתי להם, "תקשיבו, יש טענות‬
‫שבמהלך הטקסים האלה רהיטים עפים בחדר,‬
‫שנצפים מקרים של ריחוף."‬
‫"אני רק מבקש שתגידו,‬ ‫'אלה שטויות. זה לא קרה'."‬
‫"ואז נוכל להמשיך בחיינו."‬ ‫הם לא רצו לומר את זה.‬
‫אד, מה תגיד למי שאומר,‬ ‫"אני פשוט לא מאמין בשום דבר מזה"?‬
‫אני מקווה שהוא לא בחבר המושבעים.‬
‫נוכל לגבות את היסטוריית המקרה הזה‬ ‫עם היסטוריה של מקרים רבים אחרים‬
‫שבהם היינו מעורבים, ולהוכיח ללא צל של ספק‬
‫שתופעות על-טבעיות התרחשו פה.‬
‫בתמונות אנחנו נראים שמחים מאוד.‬
‫אי אפשר להתווכח עם זה.‬
‫אבל היה... צד אחר כשהדלתות נסגרו.‬
‫זה בטוח.‬
‫ממש לא היינו משפחה אמריקאית רגילה ושמחה.‬
‫אימא שלי הייתה עקשנית.‬
‫אם דברים לא קרו כמו שרצתה‬ ‫היא הייתה נכנסת להתקף זעם.‬
‫מול אחרים, היא ניסתה להציג את עצמה כדתייה‬
‫וכל זה, אבל זה היה רחוק מהמציאות.‬
‫היא אפילו לא הלכה לכנסייה או משהו כזה‬
‫עד המקרה עם דייוויד.‬
‫וכשלוריין וורן נכנסה לתמונה,‬
‫אז פתאום הכול,‬
‫"צריך לענוד קמעות. צריך לענוד מחרוזות."‬
‫לא קניתי את זה.‬
‫הייתי בן 15 כשאחי לקה, כביכול, בדיבוק.‬
‫מעולם לא דיברתי מול המצלמה או משהו כזה,‬
‫ואני פשוט רוצה שהאמת תצא‬ ‫כי אדם חף מפשע נרצח.‬
‫והם טוענים, "השטן גרם לי לעשות את זה"?‬
‫זה פשוט לא האמת. אני יודע כי הייתי שם.‬
‫- 14 ביולי 1980 -‬
‫שבעה חודשים לפני הרצח של אלן בונו -‬
‫הייתי בחוץ, ואד ולוריין הגיעו.‬
‫אד וורן שאל, "מה קורה פה?"‬
‫אמרתי, "האמת,‬ ‫אני חושב שהמשפחה שלי השתגעה".‬
‫אני זוכר שאמרתי את זה לאד.‬
‫לא ידעתי מה הכוונות של אד ולוריין וורן‬
‫בהתחלה.‬
‫פשוט ישבתי והסתכלתי, וזה לא נראה לי בסדר.‬
‫מה היית עושה אם היית בשליטה?‬
‫הם ישבו סביב שולחן המטבח‬ ‫לדבר על הבעיות של דייוויד.‬
‫אתה לא אוהב את זה, נכון? לא?‬ ‫-לא.‬
‫הם אמרו,‬
‫"הוא יכול להתחיל לקלל אתכם, לירוק עליכם."‬
‫"הוא ינהם כמו פרא אדם."‬
‫מה שהפריע לי היה,‬
‫למה לדבר על זה כשאנחנו ממש שם?‬
‫תוציאו את הילדים, שירדו למטה, שיעשו משהו.‬
‫אבל הם רצו לוודא שנשמע את זה, ושמענו.‬
‫כאילו מנחים אותם מה לעשות.‬
‫מה הוא עשה כשלא היה דייוויד?‬
‫ירק, קילל, התחיל לקלל.‬ ‫-הוא קילל הרבה.‬
‫קילל את הכומר?‬ ‫-ואותי. כן, הרבה היה מופנה...‬
‫לא נראה לכם שדייוויד‬ ‫חכם מספיק להסיק מסקנות?‬
‫אחרי כמה ימים, דייוויד עשה בדיוק את זה,‬
‫מילה במילה.‬
‫טוב.‬ ‫-מוצץ זין מזדיין.‬
‫אעניש אותך!‬
‫דייוויד, די.‬ ‫-מגיע לכם למות!‬
‫דייוויד, תירגע.‬ ‫-לא מגיע לכם לחיות.‬
‫אתם תמותו!‬
‫יא כלבה שמנה מזדיינת.‬
‫בהתחלה, הזוג וורן באו הרבה,‬
‫כל יומיים. בשבוע הראשון באו כל יום.‬
‫אימא פה. קדימה, תחזיק מעמד. קדימה.‬
‫כל ערב המצלמות היו מוכנות.‬
‫צא מהבן שלי.‬ ‫-המיקרופונים היו מוכנים.‬
‫לא!‬ ‫-אני אימא שלך.‬
‫זה הפך למופע.‬
‫אל תעשו את זה!‬
‫די! פשוט צא! אלוהים! קום, קדימה!‬
‫במקום למקד את האנרגיה בעזרה לדייוויד,‬ ‫הם הקליטו אותו.‬
‫הכול היה יכול להיעשות אחרת.‬
‫היה מקרה ערב אחד‬
‫כשאימא שלי צרחה על דייוויד‬ ‫להפסיק ולהירגע, לשבת.‬
‫והוא התחיל לקלל אותה בכל כינוי גנאי.‬
‫ופתאום אבא שלי נכנס.‬
‫לא מגיע לכם לחיות!‬ ‫-דייוויד...‬
‫קום!‬
‫שומעים סטירה.‬
‫לך לשם ושב.‬
‫הוא אמר, "עכשיו אני אמרתי די".‬
‫די! מספיק. זה צריך להפסיק.‬
‫והפלא ופלא, השטן ישב והיה שקט מאוד.‬
‫אז אני שמח שלפחות הוא מקשיב לאבא שלי.‬
‫טוב, שנייה. אוקיי, תן לי אחד...‬
‫בליל הרצח, אבא שלי ואני עבדנו בחוץ‬
‫ואימא שלי צרחה,‬
‫"חייבים לנסוע לכלבייה.‬ ‫משהו קרה. דבי היסטרית."‬
‫חייבים לנסוע.‬ ‫-טוב.‬
‫הגענו, דבי אמרה, "היה ריב אלים".‬
‫"אלן נדקר. הוא שם."‬
‫ראיתי את אלן שוכב על הצד.‬ ‫אז ניגשתי אליו וגלגלתי אותו.‬
‫תזכרו, הייתי בן 15.‬
‫אני לא יודע מה לעשות.‬ ‫מעולם לא נאלצתי להתמודד עם זה.‬
‫ואני זוכר שראיתי את ארבעת פצעי הדקירה.‬ ‫היו ארבעה.‬
‫הוא נאבק לנשום.‬ ‫כל הזמן חזרתי, "אלן, תחזיק מעמד".‬
‫מה אפשר כבר לעשות?‬
‫אתה כאילו תקוע. מבינים? פשוט...‬
‫זו לא תחושה שאני אוהב...‬ ‫אני בכלל לא מדבר על זה, האמת.‬
‫זה משהו שאני לא רוצה לזכור,‬ ‫כי זה פשוט היה...‬
‫אתה חסר אונים. לא יכולתי לעשות כלום.‬
‫זה פשוט עצוב לראות מישהו מת ככה.‬
‫הרצח של אלן בונו,‬
‫מעולם לא חשבתי שזה קשור לדייוויד.‬
‫אין שום דבר שטני בזה.‬
‫ארני היה רכושני מאוד כלפי דבי.‬
‫היו השערות שדבי ניהלה רומן עם אלן בונו.‬
‫אני זוכר שדבי גלצל הגיעה לתחנת המשטרה,‬
‫ואמרה, "שמעתי שמועה‬
‫שהרצח הוא בגלל רומן,‬
‫משולש רומנטי ביני,‬ ‫אלן בונו וארני שאיין ג'ונסון".‬
‫והיא אמרה, "זה לא.‬ ‫הייתה לי מערכת יחסים עם אלן בונו".‬
‫"זה נגמר, והדקירה הזו,‬ ‫הרצח הזה לא קשור לזה."‬
‫משפט רצח מוזר יתחיל מחר בדנברי.‬
‫בלב המשפט, הטענה לדיבוק שטני.‬
‫דיווחו של ג'ים ואן סיקל.‬
‫האם השטן יהיה נוכח‬ ‫באולם בית המשפט העתיק הזה‬
‫בדנברי, קונטיקט, מחר?‬
‫האם יעלה להעיד בשלב כלשהו?‬
‫לא ידעתי שהמשפט מתחיל.‬
‫וביום הראשון של המשפט,‬ ‫ההורים שלי נתנו לי כסף‬
‫כדי שאוכל להבריז מבית הספר‬ ‫ואלך לעשות מה שאני רוצה במשך היום.‬
‫הם היו מבועתים מהאפשרות‬ ‫שאהיה מעורב בסיפור,‬
‫כי אני ידעתי...‬
‫שהכול בדוי.‬
‫- "משפט הרצח בידי שד" מתחיל,‬ ‫28 באוקטובר 1981 -‬
‫- בית המשפט של מחוז פיירפילד -‬
‫- משטרת דנברי -‬
‫אנחנו כמשפחה, חשבנו שארני יזוכה‬
‫כי יהיו לנו את הכומר‬
‫ואת הזוג וורן ואת כל הראיות שאספנו,‬
‫ההקלטות, התמונות,‬
‫ונוכל להראות לבית המשפט שארני לא ביצע רצח.‬
‫הוא היה אחוז דיבוק כי התגרה בחיה.‬
‫התביעה דרשה עונש מקסימלי‬
‫על הרשעה.‬
‫זה מקרה שבו התקשורת‬
‫והזוג וורן השקיעו זמן רב בפרסום‬
‫למטרת הרווח הכספי שלהם, אני סבור.‬
‫אבל מבחינתי, מדובר ברצח שגרתי,‬ ‫עד כמה שרצח יכול להיות שגרתי.‬
‫לבוא לומר שזה שטויות במיץ,‬
‫שאנחנו מנסים לטייח מקרה רצח פשוט.‬
‫אם ארני היה מורשע ברצח, הוא היה עלול‬ ‫להישלח למאסר של 25 שנים עד מאסר עולם.‬
‫- שריף מחוז פיירפילד -‬
‫היה קשה מאוד להיכנס לבית המשפט.‬
‫היה מקום רק בעמידה.‬
‫אף אחד לא ידע למה לצפות.‬
‫זה כמעט כאילו שעמד להתרחש דו-קרב‬
‫ומרטין מינלה התכוון לטעון להגנה‬ ‫מטעמי דיבוק שטני,‬
‫והשופט רוברט קלהאן ייאלץ לפסוק‬
‫האם הוא יאפשר את זה או לא.‬
‫זו הייתה קריאת השכמה, למען האמת.‬
‫פתאום אני בבית משפט. מעולם לא הייתי שם.‬
‫עלול להיאסר לכל החיים.‬
‫וזה היה סוראליסטי.‬
‫האמנתי שהלקוח שלי יוכל לשטוח את טיעוניו.‬
‫שייתנו למושבעים לשקול‬ ‫את האמינות של מה שקרה.‬
‫לא רק להאמין בדת,‬
‫להאמין בראיות פיזיות ובעדויות,‬
‫ואז להחליט על בסיס זה.‬
‫אבל זה מעולם לא הגיע לכדי כך.‬
‫השופט הקשיב לתקדימים, לטיעונים ואז אמר‬
‫שדיבוק שטני אינו קו הגנה קביל.‬
‫זה לא רלוונטי במקרה הזה‬ ‫ובבתי המשפט של ארה"ב.‬
‫זה לא מדע,‬
‫הוא לא יתיר הצגת ראיות‬ ‫לגבי דיבוק בידי שד ושטן.‬
‫כאן ג'ים ואן סיקל, חדשות ערוץ ארבע, דנברי.‬
‫הייתי הרוס.‬
‫ואפשר היה לשמוע את האנחות של המשפחה.‬ ‫כאילו, "אוי, אלוהים".‬
‫באולם בית המשפט‬ ‫צריך לשים יד על התנ"ך ולהישבע עליו.‬
‫אבל זה בסדר. חוץ מזה,‬
‫הם לא מאמינים בעל טבעי או בשטן.‬
‫איך זה בדיוק מסתדר?‬
‫ממש מולי,‬
‫חמשת או ששת הכמרים הקתוליים‬ ‫שהיו שם קמו יחד,‬
‫כמעט כאילו שעשו על זה חזרות,‬
‫ויצאו החוצה, ומעולם לא שמעו מהם.‬
‫והכנסייה לא הגיבה על המקרה הזה מאותו רגע.‬
‫הרגשתי נטוש.‬
‫לא קיבלתי הזדמנות לומר את כל האמת.‬
‫אבל הם לא היו מאפשרים לומר את האמת,‬ ‫אז... הרגשתי אבוד.‬
‫מה עושים עכשיו?‬
‫המשפט בדנברי מתחדש מחר.‬
‫זה הפך למשפט קשה מאוד לסנגור‬
‫כי היו הצהרות חתומות במשטרה,‬ ‫של האחיות שלו,‬
‫שאמרו שראו את ארני דוקר את אלן.‬
‫ואם אי אפשר היה לומר,‬ ‫"אבל הוא עשה את זה בגלל דיבוק שטני",‬
‫מה שנותר זה, "הוא דקר אותו".‬
‫מרטין מינלה אמר לי שהדבר היחיד‬ ‫שנוכל להשתמש בו זה הגנה עצמית.‬
‫והוא אמר, "זה הטיעון שנציג".‬
‫לא אשם ברצח מדרגה ראשונה. הריגה.‬
‫הבעיה היא שהגנה עצמית‬ ‫לא יכולה להיות תקיפה כנקמה.‬
‫במילים אחרות, אם מישהו תוקף אותך,‬
‫אולי תדקור אותו פעם אחת, אולי פעמיים,‬ ‫אבל לא כמה פעמים.‬
‫כי אם אתה עושה את זה,‬
‫טיעון ההגנה העצמית מתבטל.‬
‫לומר פתאום שזו הייתה הגנה עצמית,‬
‫כשזה לא הוצג ככה בהתחלה,‬
‫בהחלט נראה חריג.‬
‫רק ככה היה לי סיכוי‬ ‫לא לקבל 25 שנים עד מאסר עולם.‬
‫הייתי צריך לעלות לדוכן.‬
‫זה היה קשה לעלות לדוכן‬
‫כי באמת לא זכרתי מה קרה.‬
‫וזה מה שאמרתי להם.‬
‫לדעתי כולם חשבו‬
‫שזה סיפור מצער מאוד בהרבה רמות.‬
‫אבל יחד עם זאת, מישהו מת‬
‫ומישהו גרם את המוות, וצריך לעשות צדק.‬
‫- פסק הדין, 24 בנובמבר 1981 -‬
‫היה מתח במשפחה.‬
‫אחותי הייתה מבועתת מהאפשרות שיורשע ברצח,‬
‫ושיבלה את כל חייו בכלא.‬
‫הובאתי לאולם בית המשפט. האולם היה מלא.‬
‫השופט בא וקיבל את פסק הדין‬ ‫מראש חבר המושבעים.‬
‫הייתי לחוץ מאוד ומבועת.‬
‫פסק הדין היה‬ ‫חף מפשע באישום רצח מדרגה ראשונה,‬
‫אשם בהריגה מדרגה ראשונה.‬
‫אז הגיע הזמן לגזור את העונש.‬
‫אני זוכר עד היום מה שאמר השופט קלהאן.‬
‫"אין לי ברירה‬ ‫אלא להטיל עליך את העונש המרבי."‬
‫"עשר עד 20 שנים בכלא מאובטח."‬
‫כשקיבלתי את גזר הדין,‬ ‫דבי זינקה ואמרה לשופט,‬
‫"קלהאן, אתה חולה. אתה מטורף."‬
‫ואז פשוט ברחה בבכי.‬
‫כשיצאתי מאולם בית המשפט,‬
‫דבי פרצה את קו הצלמים ורצה לנשק אותי.‬
‫ואמרתי לדבי,‬ ‫"אני רוצה שתחיי את החיים שלך".‬
‫"אני לא יודע מה יקרה עם החיים שלי."‬
‫"ככה עדיין יהיו לך חיים."‬
‫היא התחילה לבכות.‬ ‫היא אמרה, "אתה לא אוהב אותי".‬
‫אמרתי, "אני כן. בגלל זה אני משחרר אותך".‬
‫היא אמרה, "לא, לעולם לא אעזוב אותך."‬
‫תמיד אמרתי את זה מההתחלה.‬
‫ארני חף מפשע.‬
‫הוא עבר גיהינום.‬
‫אימא שלי הייתה נסערת מאוד.‬
‫היא ידעה שהוא היה אחוז דיבוק שטני.‬
‫הוא לא היה אדם אלים.‬
‫היא ריחמה מאוד על ארני.‬
‫אימא שלי רצתה לספר את הסיפור שלו.‬
‫היא רצתה לספר את האמת,‬ ‫ורצתה שאנשים ידעו מה קורה.‬
‫לצידי יושבת אם של ילד שסבל מדיבוק,‬
‫והיא כאן כדי לשתף את הסיפור שלה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-תודה שבאת.‬
‫ספרי לי על דייוויד היום.‬
‫הוא כבר לא אחוז דיבוק. הוא יצא מזה.‬
‫כן. נורמלי לגמרי?‬
‫נורמלי לגמרי, ו...‬
‫לארני עדיין יש המון בעיות.‬
‫מדובר באדם צעיר שיושב בכלא.‬
‫הוא מרצה עונש מאסר‬ ‫של עשר עד 20 שנים על הריגה‬
‫בגלל משהו שהוא לא היה אחראי לו.‬
‫אחרי המשפט, אימא שלי הגיעה ל... הוליווד.‬
‫כולנו טסנו במטוס סילון.‬
‫אספו אותנו עם לימוזינה‬ ‫ואכלנו ארוחת ערב עם דיק קלארק.‬
‫היא נהנתה מזה. היא התרגשה מאוד,‬
‫והיא לא האמינה שזה קורה לה.‬
‫אבל לאד ולוריין וורן היו כוונות משלהם.‬
‫הם אמרו, "אתם תהיו מיליונרים".‬
‫הזוג וורן אמרו לי שיכתבו ספר.‬
‫הם כבר מצאו סופר,‬
‫ונראה לי שכבר כתב בשבילם ספר.‬
‫הם הביאו את מר בריטל לדבר איתנו,‬
‫והם שאלו שאלות.‬ ‫אד אמר, "תעשה את זה מפחיד".‬
‫הוא ענה, "אבל בדקתי, והם אמרו שזה לא קרה".‬
‫אד אמר, "תעשה את זה מפחיד.‬ ‫אנשים באים אלינו. הם קונים את זה".‬
‫אד ולוריין וורן לקחו שליטה.‬
‫אחרי חצי שנה, הזוג וורן באו עם חוזים,‬
‫ואימא שאלה, "שנשכור עורך דין?"‬
‫ולוריין אמרה, "לא, יקירה.‬
‫"סוכנות ויליאם מוריס‬ ‫מעסיקה המון עורכי דין."‬
‫נכון. אבל הם לא מייצגים את ההורים שלי,‬ ‫אלא אתכם.‬
‫הלו.‬ ‫-היי, לוריין? ג'ודי.‬
‫היי, ג'ודי.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫טוב, יקירה.‬
‫יש חדש?‬ ‫-לגבי מה, חומד?‬
‫לגבי הספר או משהו?‬ ‫-הכול מעולה.‬
‫אוקיי, טוב.‬
‫כי השקעתם בזה הרבה.‬ ‫אנחנו עברנו את כל הטרגדיה.‬
‫ותקשיבי, אנחנו צריכים את הכסף ממש כמוכם.‬
‫אימא ואבא שלי קיבלו 4,500 דולר,‬
‫אבל אד ולוריין וורן‬ ‫קיבלו קצת יותר מ-81,000 דולר.‬
‫עדיין מרוויחים על זה כסף‬ ‫עם סרטי "לזמן את הרוע".‬
‫לוריין אמרה לי שאהיה ילד עשיר‬
‫בזכות עסקת הספר הזו.‬
‫וזה היה שקר.‬
‫הזוג וורן הרוויחו הרבה כסף על חשבוננו.‬
‫אם הם יכולים להרוויח על הגב שלך,‬ ‫הם יעשו את זה.‬
‫הם לא יוותרו על עסקה.‬
‫אז אימא שלי הבינה‬ ‫ש"מסמאים את עיניה", כפי שקראה לזה.‬
‫היא איבדה את האמון בהם.‬ ‫הם היו טובים במה שעשו,‬
‫והם ידעו לדבר עם אנשים ולתמרן אנשים.‬
‫הם היו רמאים טובים מאוד.‬
‫אחי, דייוויד, הרגיש אשם לגבי הכול.‬
‫הוא היה שבור לב, האמת,‬ ‫כי הוא ידע שארני חף מפשע.‬
‫לא הייתי מצליח לעבור‬ ‫את התקופה ההיא בלי התמיכה של דבי.‬
‫התמיכה נתנה לי תקווה.‬
‫ואז, ב-1985,‬
‫למעשה נישאנו בכלא.‬
‫היא נראתה יפהפייה. היא קרנה.‬
‫כבר רציתי לחבק אותה. זה היה מעולה.‬
‫- ארני שאיין ג'ונסון שוחרר מהכלא ב-1986 -‬
‫- הוא ודבי גלצל‬ ‫נשארו יחד עד שנפטרה ב-2021 -‬
‫כל הסיפור הזה שינה את חיי. קירב אותי לדת.‬
‫אני לא אחוז דיבוק.‬
‫מעולם לא עברתי גירוש שדים,‬
‫אבל אני לא אחוז דיבוק,‬ ‫ואני יודע איך להגן על עצמי.‬
‫אני יודע מה התפילות שצריך לומר,‬ ‫אז אני לגמרי בשליטה.‬
‫האמונה שלי מחזקת אותי.‬
‫אז נראה שהכול בסדר. החיים נמשכים.‬
‫לדעתי כל הסיפור הזה השפיע על כל המשפחה.‬
‫זה צילק את כולם.‬
‫זה הפך את החיים שלנו לגמרי,‬ ‫וקשה לדבר על זה.‬
‫עברו יותר מ-40 שנים...‬
‫אבל... זה שינה אותנו‬
‫והיו לזה השפעות לטווח ארוך על כל המשפחה.‬
‫כרגע כולנו מפוזרים.‬
‫אנחנו כבר לא ממש מדברים.‬
‫כשאני מביט בתמונות...‬
‫זה מפחיד אותי שוב ומעציב מאוד,‬ ‫כי רואים פה ילד בן 11‬
‫עם ילדות רגילה עד שזה קרה.‬
‫אני חייב להתמודד עם זה כל יום.‬
‫בסיפור הזה צריך לדעת מי דובר אמת.‬
‫- גלצל, ג'ודית, קרל האב -‬
‫אחרי שההורים שלי נפטרו,‬ ‫אשתי ואני עברנו על החפצים שלהם.‬
‫אימא שלי כתבה הכול.‬ ‫הייתה לה הפרעה טורדנית כפייתית.‬
‫זה יכול להיות נייר, לוח שנה, לא משנה.‬ ‫היא תיעדה דברים בכתב.‬
‫באחד מהתיעודים שכתבה נאמר,‬
‫"המשפחה קיבלה תרופה הערב, והכול היה טוב."‬
‫כשבדקנו את הדברים,‬
‫הבנו שיש עוד מידע לגבי התרופה הזו.‬
‫גילינו שהיא הוסיפה סומינקס לאוכל שלנו.‬
‫והיא נתנה את זה‬ ‫לכל המשפחה במשך תקופה די ארוכה.‬
‫יש אנשים שיכולים להירדם בכל מקום.‬
‫אבל האם מתח מנע מכם להירדם אתמול בלילה?‬
‫קחו סומינקס הלילה ותישנו.‬ ‫סומינקס הוא לחלוטין לא ממכר.‬
‫קחו רק שני כדורי סומינקס בהתאם להוראות‬ ‫ותיהנו משינה בטוחה לחלוטין ומבוקר רענן.‬
‫אני זוכר שאימא שלי הגישה לנו ארוחות ערב.‬ ‫הצלחת שלה תמיד הייתה נפרדת.‬
‫אז אם אכלה ספגטי, כולם אכלו מהקערה.‬
‫שלה הייתה בנפרד. "רוצה עוד?"‬ ‫היא הייתה אומרת, "לא, תודה".‬
‫לדעתי אימא שלי השתמשה בסומינקס‬ ‫כדי לשלוט בנו, הבנים, ובאבא שלי.‬
‫בסוף היום, אם כולם עייפים ומותשים,‬
‫נחשו מה? כולם ינוחו וישבו. נגמרו הבעיות.‬
‫אבל לסומינקס יש השפעות לטווח ארוך.‬
‫שינויים במצבי רוח, עלייה במשקל והזיות.‬
‫יכול מאוד להיות‬
‫שאחי, דייוויד,‬ ‫קיבל מספיק מהחומר הזה לאורך השנים,‬
‫וזה גרם לו לראות דברים.‬
‫אהרוג אותך.‬
‫ישו ימות בגיהינום.‬
‫או לפחות חשב שהוא רואה דברים.‬
‫ארצח אותך, מניאק.‬
‫דייוויד, ארני, אחי, אלן...‬
‫כולם היו קורבנות בסופו של דבר.‬
‫אימא שלי לא סיממה את המשפחה.‬
‫אימא שלי טיפלה בנו טוב.‬
‫האמת היא שבגיל 11‬
‫נכנס בי דיבוק של רוח שטנית,‬ ‫ככה אפשר לקרוא לזה.‬
‫זו האמת. אין לי סיבה לשקר לגבי כלום.‬
‫אני מניח, שכמו אבא שלי,‬ ‫אני קונה משהו מקולקל ומתקן אותו.‬
‫רק להיות עסוק. רק לעשות משהו.‬
‫כי "ידיים חסרות מעש מבצעות את עבודת השטן".‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬