Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BROOKFIELDI ESET MEGSZÁLLT GYEREK KÁROMKODÁSA
1980. 08. 14. 1 PERC 5 MÁSODPERC
A FILM DOKUMENTÁLT ESETEKEN ALAPULÓ JELENETEKET TARTALMAZ.
Ne!
Az anyád vagyok.
Egy seggfej vagy.
A HANGFELVÉTELEK ÉS A FÉNYKÉPEK VALÓDIAK.
Ez a történet a Jó és a Gonosz összecsapásáról szól.
A Gonosz Connecticutot választotta.
A nevem David Glatzel.
Amikor 11 éves voltam, megszállt az ördög.
Bizarr gyilkossági per kezdődik holnap Danburyben.
A vádlott azt állítja, egy démon szállta meg.
Ezt próbálja bizonyítani a connecticuti tinédzser ügyvédje.
Megkérdeztem, mit keresek itt. Azt felelte: „Megölted a barátodat.”
A múlt hónapban gyilkosságért letartóztatott férfi
ártatlannak vallja magát,
mondván, hogy megszállta az ördög, amikor elkövette a bűntettet.
Ez valami vicc? Berúgtak, késelés történt.
Az eset egyértelmű. Ez nevetséges.
A történet a kocsifelhajtó végén álló házban kezdődött,
ahol a brookfieldi pár
tizenegy éves fia furcsán kezdett viselkedni.
Kelj fel!
Rossz, hogy mindenki a megszállt kisfiúként emlékszik rám.
Most meghalsz.
Mindennap megküzdök vele.
- Ne bántsd az Úr gyermekét! - Jézus a pokolban döglik meg.
Sosem beszéltem erről senkivel.
Ez titok, sötét titok.
Mi atyánk, ki vagy a mennyekben... Mindennapi kenyerünket...
AZ ÖRDÖG A VÁDLOTTAK PADJÁN
Mind meghaltok!
Ámen.
A GLATZEL CSALÁD HÁZI VIDEÓI
Szeretném elmesélni a történetet
a démoni megszállásról, a gyilkosságról és Arne Johnsonról.
Szeretném, ha a családomat pontosan ábrázolnák,
annak rendje és módja szerint.
Tudom, egyesek hazugságokat terjesztenek,
aminek nem örülök, szóval szeretném tisztázni a dolgokat.
Tizenegy éves koromban csendes voltam.
Jó életem volt.
Játszottam a tesóimmal, életem legjobb időszaka volt.
Én voltam a középső fiú.
Tipikus középső gyerek voltam.
Van egy bátyám, Carl.
Hát... nem volt könnyű jól kijönni vele.
Néha valódi idióta volt.
Nehéz volt vele az élet.
Alan akkoriban más volt, mint mi.
Daviddel segítettünk apánknak a garázsban meg ilyesmi.
Alan nem szerette bekoszolni magát,
szóval általában anyánkkal volt.
Finom tortákat sütött, az biztos.
De egy kicsit más volt, mint mi.
Nem mondanám, hogy tipikus amerikai család voltunk,
csak egy átlagos, normális család.
Úgy kezdődött, hogy a nővérem, Debbie talált egy házat Newtownban.
Oda akart költözni a pasijával, Arne-val.
Debbie-vel örültünk, hogy összeköltözünk.
Tavasszal akartunk összeházasodni.
Arra készültünk.
Alig vártuk.
1980. JÚLIUS 2.
Július 2-án Debbie talált egy csodás kiadó házat Newtownban.
Szomorú voltam, hogy elköltöznek.
Tizenegy voltam, a nővérem volt.
Én és a két bátyám, Alan és Carl végül segítettünk nekik beköltözni.
Fura ház volt.
Valami nagyon stimmelt vele.
Mindegyik öcsémnek adtam egy feladatot.
Davidet felküldtem a hálószobába,
adtam neki egy seprűt, és megkértem, hogy seperjen fel.
Egyedül hagytam.
Aztán tettem a dolgomat, súroltam és takarítottam.
Egy idő után David kirohant a házból.
Zaklatottnak tűnt. Nem tudtam, miért.
David haza akart menni. De anya azt mondta, maradnunk kell.
„Majd ha befejeztük.” Mire David: „Most akarok hazamenni.”
El akartam menni a házból,
a telekről, amilyen messze csak lehet.
Senkinek sem árultam el, hogy miért.
Hazaértünk, megvacsoráztunk, minden rendben volt.
Anya remek szakács volt. Magyar és olasz származású volt,
szóval nagyon jól főzött.
De Davidnek rossz napja volt. Valami nem hagyta nyugodni.
Megkérdeztem: „Mi bajod?”
Emlékszem, az asztalnál ültünk. Elmeséltem, mi történt aznap délelőtt.
AZNAP DÉLELŐTT
Egyedül voltam a hálószobában.
De éreztem valamit.
Aztán valami lelökött az ágyra.
Láttam egy alakot.
Olyan volt, mint egy halloweeni ördögjelmez.
Teljesen fekete szeme volt, mint egy darab szén.
Megijesztett.
David azt mondta, hogy az alak megszólalt.
Azt kérdeztem Davidtől: „Mit mondott neked?”
„Azt, hogy óvakodjak!”
Mondom: „Mitől óvakodj?”
Azt ismételgette: „A lelkemet akarja.”
David azt mondta: „Eljön értem. Ezt hajtogatja.
Segítenetek kell!”
Azt kérdeztem: „Dave, kivettél valamit a gyógyszeres szekrényből?”
Az felelte: „Nem, komolyan beszélek.”
Először nem hittünk neki.
Anyám úgy fogta fel,
hogy késő este volt, talán csak álmodta az egészet.
Judy azt mondta: „Oké, elég ebből!
Ideje lefeküdni. Aludj egyet, aztán majd holnap megbeszéljük.”
Aznap este különös érzésem támadt.
Egy képet láttam magam előtt.
Valami közeledett.
Kezdtem megijedni,
mert láttam, ahogy egyre közelebb ér a házhoz.
Éreztem, hogy valami figyel.
Egy alakot láttam.
De amikor visszanéztem...
nem volt ott semmi.
Egész éjjel ébren voltam, nyitott szemmel feküdtem az ágyamban.
Judy aggódott David miatt,
szóval felhívta Dennis atyát, hogy elmesélje neki, mi történik.
Megkérte, hogy jöjjön el megáldani a házat.
Az ég áldja!
Anyám vallásos volt.
Elküldött minket elsőáldozásra és bérmálásra. Katolikusok voltunk.
Hittünk Istenben és az ördögben.
Amikor Dennis atya eljött hozzánk,
hozott szentelt olajat, szentelt vizet és tömjénfüstölőt.
Az Atya, a Fiú és a Szentlélek...
Azokkal megáldotta a házat.
Minden szobát a földszinten és az emeleten is.
- Azt hittük, hogy ennyi volt. - Óvd meg ezt a házat a Gonosszal szemben...
De ez csak a kezdet volt.
Úristen!
Hajnali három volt.
David torkaszakadtából üvöltözött.
„Eljön értem. Meg fog büntetni.”
Rázkódott a ház.
Mintha kamionnal belehajtottak volna.
Úgy hangzott, mintha egy ufó landolt volna a háztetőn.
Bármi is volt, tudatni akarta, hogy ott van.
A fények villogni kezdtek.
Üvegcsörömpölést hallottunk.
David eszeveszetten kiabált: „Itt van! Itt van a ház felett!”
Kiáltozott: „Ki ne nyissátok az ajtót! A Gonosz az.”
A dörömbölés nagyjából 30-40 másodpercig tartott.
Aztán minden elcsendesedett.
Jesszus!
Ledermedtem.
Oké, egy szellem kísért minket.
Nem tudtuk, mit kezdjünk vele.
Tudtuk, hogy segítség kell.
Az akkori szomszédunk
tarot-kártyákból olvasott meg ilyesmi.
Azt mondta: „Az anyósom pár éve elment egy látnok nyomozóhoz.
Talán ő segíthetne.”
Debbie minden segítségre nyitott volt.
Nem hagyhattuk, hogy bármilyen entitás,
szellem vagy bármi elűzzön minket az otthonunkból.
Az a mi házunk volt.
És elhatároztuk, hogy bármi is legyen ott,
így vagy úgy kiűzzük onnan.
A ma esti vendégeim immáron 32 éve szellemvadászok.
Több mint 3000 ügyben nyomoztak, kísértetjárástól a démoni megszállásig.
Számos ördögűzésben vettek részt, szerte a világon.
Hallgassák meg őket és döntsenek maguk!
Hölgyeim és uraim, bemutatom Ed és Lorraine Warren szellemvadászokat!
Gyerekkoromban nagyon büszke voltam a nagyszüleimre.
Láttam őket az újságokban és a tévében, amit nagyon menőnek gondoltam.
Másrészt viszont
mindig én voltam a különc gyerek, mert fura nagyszüleim voltak.
Nem úgy történt, hogy egy nap felkeltem, és azt mondtam:
„Démonológus akarok lenni.”
Démonológusnak születtem.
Kisfiúként faggattam az apácákat és a papokat:
„Tényleg vannak szellemek és természetfeletti lények?
Léteznek ördögök?”
A katolicizmus azt tanítja, hogy ezek a dolgok valódiak.
Nagyanyám másként élte meg a dolgokat.
- Nevetést hallok és nem... - Nevetést?
- Nem egészen értem. Hallom... - Férfi vagy női nevetés?
Nem értem, hogy mások miért nem hallják.
Én hallom... Olyan hangosan hallani idebent.
Nagyapám azt mondta, ott vadászunk tigrisre, ahol van.
Menj a fény felé, Charissa!
Segíteni akarok neked.
De csak akkor tettek szert hírnévre...
Egy fiatalember hidegvérrel meggyilkolta az apját, az anyját és négy testvérét,
mert a hangok erre utasították.
A vérfagyasztó történetből bestsellert és mozifilmet is írtak,
A rettegés háza címmel.
Lorraine és én több száz kísértetjárta házban voltunk már,
és sokakat meginterjúvoltunk világszerte.
Egy egytől tízig terjedő skálán, azt kell mondanom, Amityville tízes volt.
Az amityville-i események tették igazán ismertté őket.
Azután lettek világhírűek a nagyszüleim.
A kettes számú!
Különös, hogy egy ilyen borzalmas eset végül áldást is jelenthet.
Köszönöm, Mr. Warren!
Azután rengeteg családnak segítettek.
Sok levelet kapunk,
amikben az emberek írnak a különféle problémáikról.
Mi a címük?
Postafiók... Nekünk, Ed és Lorraine Warrennek címezzék!
Postafiók 41,
Monroe, Connecticut, 06468.
Debbie felhívta Warrenéket.
Ed vette fel.
Debbie bemutatkozott és a segítségüket kérte.
Ed azt kérdezte, járt-e orvos Davidnél. Azt mondtuk, nem.
Megkérdezte, hozhat-e orvost magával.
Egy Chevy Chevette-tel érkeztek.
Ed Warren nagyon kedves volt.
Megnyugtató volt, magabiztos.
Úgy éreztük, ő megvédhet minket.
Lorraine szelíd volt és jól bánt a szavakkal.
Judy azt mondta: „Egek! Úgy örülök, hogy itt vannak. Örvendek!”
Az orvos félrehívta Davidet, és megmérte a vérnyomását meg ilyesmi.
A pszichológiai tesztek alapján az öcsém teljesen rendben volt.
Dr. Tony nem mondott olyat, hogy elment az eszem vagy ilyesmi.
Átlagos gyereknek nevezett.
Ed és Lorraine nagyon óvatosan beszéltek velünk.
Feltettek pár kérdést, hogy kiderítsék, miről van szó.
A KÖVETKEZŐ FELVÉTELEN...
Rendben.
...WARRENÉK ÉS GLATZELÉK BESZÉLGETÉSE HALLHATÓ 1980 NYARÁN.
David, mi a teljes neved?
- David Michael Glatzel. - Oké. Hány éves vagy, David?
- Tizenkettő. - Tizenkét éves.
Mit gondolsz az egészről, David?
Szeretnéd, ha véget érne, nem igaz?
- Nem akarod, hogy folytatódjon. - Nem.
Nem. Jól van.
Lorraine említett egy erőszakos jelenetet.
- Több is volt. - Több is?
Jesszus, egész éjjel!
Oké, magyarán elég kaotikus éjszaka volt.
Igen, de tudja, nem bírjuk ezt tovább. Komolyan mondom.
Nem hazudunk. Minden segítség jól jön.
Meg akarunk szabadulni ettől az izétől.
Anyám őszintén remélte, hogy ez majd mindent megold.
Vissza akarta kapni a családját.
Azt akarta, hogy minden a régi legyen.
Ezek az emberek szörnyű dolgokról mesélnek,
de ahhoz, hogy elhiggyük, nekünk is át kell élnünk őket.
- Értem. - Látnunk és éreznünk kell.
Tudnunk kell, hogy van ott valami, mielőtt kísértetjárásról beszélünk.
Azt mondta Davidnek, a lelkét akarja.
Mit mondott a lelkedről?
Azt mondta, hogy a lelkemet akarja. Ennyi.
Most is itt van?
Ed azt mondta: „Lássuk, megmutatja-e magát!
Ha akkora ereje van, bizonyítania kell, hogy itt van.”
Vallási provokációval kell előcsalogatnom az entitásokat.
Keresztényként Jézus Krisztus nevével,
szentelt vízzel és feszülettel próbálkozom.
Ez drámainak tűnhet,
de az ördögűzők és a démonológusok így dolgoznak.
Provokálnom kell az entitásokat, amíg fizikai megnyilvánulásokat nem látok.
Ed azt mondta: „Ha elég erőd van hozzá,
kopogj háromszor az asztalon!”
Aztán hirtelen...
Bumm!
Mintha kalapáccsal verték volna alulról a konyhapadlót.
Az egész konyha remegni kezdett.
Villogtak a fények. Mindenki érezte.
Ed azt kérdezte Davidtől: „Ez megijesztett téged?”
Mire David: „Azért félek, mert bántani akar engem.
Mert beszéltem róla maguknak. Mindannyiunkat meg fog büntetni.”
Lorraine közben fel-alá sétált.
Amikor belépek egy házba, próbálom észlelni a rezgéseket.
Minden szobát bejárok.
Mert a vonzás törvénye itt is érvényes, és a szellemet valaki odavonzotta
a ház lakói közül.
Odasúgta a férjének:
„Egy nagy fekete alaktalan valami áll a fiú mellett.
És gonosz.”
Nagyon furcsának találtuk. Mi nem láttunk semmit.
Ed és Lorraine beszéltek a szüleimmel.
„Ez nem szellem, hanem démoni entitás.”
Nagyon megijesztett.
Az egész család félt, mert nem tudtuk, hogy mi történik.
Nagyapám úgy gondolta, hogy a kísértetjárásnak öt fázisa van.
Az első az engedély.
Valaki olyat tesz,
ami lehetővé teszi, hogy a természetfeletti megvesse a lábát.
Ez lehet egy ouijatábla vagy egy szeánsz.
A következő a megtelepedés.
A szellem beköltözik az otthonba, de még csak a környezetben van jelen.
Egy kísértet vagy egy szerettünk, aki meglátogat, és jelzi, hogy jelen van.
Ez még normális.
Aztán jön az elnyomás.
Amikor egy entitás elkezdi átvenni az uralmat az egyén szabad akarata felett.
Az illetőnek sötét gondolatai támadnak, sokkal negatívabban viselkedik.
Rendkívül ritka esetekben az entitás teljesen megszállja az alanyt.
Ilyenkor az illető teljesen elveszíti a kontrollt.
Valami más átveszi az irányítást a teste felett.
Ed már az első találkozás után tudta,
hogy David az elnyomás fázisában jár.
Ed elmagyarázta,
hogy a démon késztetésére David teljesen másképp fog viselkedni.
Irányítani fogja a gondolatait, üzenni fog rajta keresztül.
Kiszámíthatatlanná fog válni.
Ed Warren már sok ilyen esetet látott.
Azt mondta, hogy hívjuk az egyházat.
Anyám azt felelte, hogy már megpróbáltuk.
Mire Ed felajánlotta, hogy majd ő segít.
Azt mondta, dokumentálnunk kell a dolgokat.
Bizonyítékokat kell gyűjtenünk, hogy bemutassuk az érseknek.
És Bridgeport érseke majd eldönti,
hogy mivel állunk szemben.
Azt gondoltam, hogy ilyen nincs.
Az ilyesmi csak a mesékben és a filmekben létezik.
Ed és Lorraine figyelmeztettek, hogy ne vegyük félvállról.
„Vegyék komolyan!”
„Óvakodjanak,
mert sosem lehet tudni, mikor csap le.”
Anya előbányászta a kazettás magnónkat.
A nővérem vett egy polaroid kamerát, ami rögtön kiadja a fotót.
Attól a pillanattól kezdve mindent dokumentáltunk.
Nyári vakáción voltunk.
Jó estét, hölgyeim és uraim...
Senki sem aludt.
...ketten versenyeznek a republikánusok elnökjelölti posztjáért.
Ronald Reagan, Kalifornia volt kormányzója, valamint...
Felváltva felügyeltük Davidet.
Ha tetszik, ha nem,
a mi felelősségünk megőrizni a világbékét,
mert más nem képes rá. Nem folytathatjuk...
David egyszer csak nagyon furcsán kezdett viselkedni.
David!
Úristen!
A KÖVETKEZŐ FÉNYKÉPEKET ÉS HANGFELVÉTELEKET
A GLATZEL CSALÁD KÉSZÍTETTE 1980 AUGUSZTUSÁBAN ÉS SZEPTEMBERÉBEN.
Helló!
Most meghaltok.
Ki vagy te? Mi vagy te?
- Semmi közöd hozzá. - David!
Itt van anya. Gyere, kelj fel!
Gyerünk, kelj fel! Tűnés, távozz a fiam testéből!
- Nem! - Az anyád vagyok.
Egy seggfej vagy.
Mind meghaltok.
Ne csináld!
David, kelj fel! Úristen! Távozz...
Hívd a papot, anya!
- Hívd ide a házhoz! - Távozz a fiam testéből!
- Nem! - Hagyd békén a fiút!
Tessék!
- Próbálom. Megint a karodat fogom. - Te rohadt faszszopó!
Imádkozzatok!
Mi atyánk, ki vagy a mennyekben, szenteltessék meg a te neved.
Jöjjön el a te országod, legyen meg a te akaratod...
Mindennapi kenyerünket add meg nékünk ma,
és bocsásd meg a mi vétkeinket...
Ijesztő volt.
Hagyd el a fiút!
Hirtelen sikoltozni és verekedni kezdett, pedig nem volt ott senki.
Végül azt is sikerült lekapnunk,
ahogy a kezével fog valamit a levegőben, ami fojtogatja őt.
Teljes erőből szorította a kezeket, és próbálta lefejteni őket a torkáról.
Hagyd el ezt a fiút!
Mindannyiunkat kirázott a hideg.
Nagyon ijesztő volt, és nem tudtuk, hogyan kezeljük.
Csak arra emlékszem, hogy fojtogatott. Másra nem, miután elájultam,
vagy hogy egyáltalán elájultam-e, vagy mi történt. Nem tudták megmondani.
Mindenkit kimerített mentálisan.
De egyre rosszabb lett.
Fizikailag bántalmazott mindenkit. Megpróbálta megfojtani anyát, a nővéremet.
Pár percig vagy akár órákig tartott.
Felváltva aludtunk.
Nem akartunk egyedül lenni.
Tudtuk, ha egyedül vagyunk, sokkal nagyobb eséllyel támad ránk.
Mindenkire rátámadott a családban.
Megállás nélkül imádkoztunk.
Azt reméltük, ha elég hangosan imádkozunk, talán elűzhetjük.
Anya számára az volt a legnehezebb,
hogy apa nem állt mellette ebben az egészben.
Egyedül volt.
Apám úgy gondolta, hogy David mentális zavarral küzd,
mi meg adjuk alá a lovat.
Szóval többnyire bezárkózott.
Két állása volt, és szinte csak aludni járt haza.
Minden más lett. A rendes családi vacsorák helyett
apa folyton dolgozott, nem volt otthon.
Beletelt egy kis időbe, mire felfogta, mi történik.
De akkor már túl késő volt.
Anyám felhívta Warrenéket, és elmesélte nekik a történteket.
Az anyád vagyok.
Egy seggfej vagy.
Ne csináld!
- Nem tudta, ki csinálja. - Pislogott közben?
Nem, egyszer sem. Végig teljesen nyitva volt a szeme.
Ha magánál lett volna, pislogott volna, nem?
Úgy érti, eszméletlen volt, amikor ez történt?
Én úgy vélem, igen. Jól van.
Ed és Lorraine azt mondták, Davidet megszállta valami.
Ha megszállnak valakit,
a család tönkretétele a cél, majd végül a halál.
Vagy az alany hal meg, vagy ő végez valaki mással.
Az is megesik.
Alan mögé állt, előhúzta ezt, és azt mondta, gyűlöl minket.
„Ha bárki a közelembe jön, megölöm.”
Anyám teljesen bepánikolt.
Attól félt, hogy a fia vagy megöli magát,
vagy gyilkosságot követ el.
Azt mondta, ennek azonnal véget kell vetnünk.
Ed Warren ördögűzést javasolt.
Talán ez volt a legijesztőbb.
Olyanok vagyunk, mint egy természetfeletti rendőrség.
Át kell adnunk az elkövetőket az egyháznak.
Át kell adnunk őket az ördögűzőnek.
Ezért mondom,
hogy ha a démoni vagy gonosz szellem aljas módon küzd,
pontosan ugyanazt kell tennünk.
Az egyház nem osztogatja csak úgy ördögűzőket.
Nem tudtam, mennyi papírmunkával jár ördögűzést kérelmezni.
Komoly ügy.
Ördögűzést kérelmezni a római katolikus egyháztól
nem feltétlenül könnyű folyamat.
Ed és Lorraine idejében még nehezebb volt.
Tapasztalataim szerint
a legtöbb pap nem akar démoni erőkkel és ilyesmikkel foglalkozni.
És félnek belépni azokba a házakba.
Az emberek azért fordulnak az olyanokhoz, mint Warrenék,
mert a saját egyházuk elutasítja őket.
Pedig egyházi emberekként, ha odahívnak minket,
kötelességünk segíteni.
Ha valaki római katolikusként nő fel,
az angyalok, az ördögök és az ilyesmi a hitrendszere alapvető elemeit képezik.
De én mindig is megkérdőjeleztem ezeknek a spirituális erőknek a létezését.
Nyitott voltam arra,
hogy bizonyítsuk, valóban léteznek-e vagy sem.
Az emberek tojhatnak a szellemekre,
a kísértetházakra és az ördögökre,
de az ördög igenis létezik.
Több ördög is létezik.
És a szkeptikus tömeg a legjobb védelem a számára.
Jézus nevében,
távozz!
Érdekes volt Warrenékkel dolgozni, és bizonyos értelemben izgalmas is.
Láttam, mennyire valós és veszélyes az ilyesmi.
A bizonyítékaink alapján az egyház úgy döntött,
komoly ügyről van szó, és segíteniük kell.
Megjelent nálunk egy katolikus bíboros.
Piros ruhában volt és piros Porschét vezetett.
Milyen jól megy az egyháznak!
Találkozott a családdal.
Úgy döntöttek, hogy muszáj lesz tenni valamit.
1980. SZEPTEMBER 2. EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
A katolikus egyház engedélyt adott egy kisebb ördögűzésre.
A brookfieldi St. Joseph templomba hívták a családunkat.
Nem gondoltam, hogy Isten házában bármi baj történhet.
Virgulak atya figyelmeztetett minket, hogy az ördögűzések intenzívek lehetnek,
és valaki akár meg is halhat.
Ez nagyon ijesztő volt.
De nem volt más választásunk.
Imádkozzunk!
Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében.
Úgy kezdődött, mint egy mise.
Mi atyánk, ki vagy a mennyekben, szenteltessék meg...
Emlékszem, hogy ott voltam a templomban,
és imádkoztak. Csak ennyire emlékszem.
Mindennapi kenyerünket add meg nékünk ma, és bocsásd meg a mi vétkeinket...
Hirtelen az egész teremben jéghideg lett.
Azonnal tudtuk, hogy baj van.
Istennek szent anyja, védelmezz minket...
Pár percen belül David viselkedése megváltozott.
A GLATZEL CSALÁD HANGFELVÉTELE
Hörgött, sziszegett, és mindennek elhordta a papot.
Dagadt, farok, disznó!
Most meghalsz.
David reszketett.
Megváltoztak a vonásai.
Néztük, ahogy ide-oda rángatózik a teste.
Aztán elszabadult, és rátámadt Virgulak atyára,
szóval le kellett fognunk.
Emlékszem, én fogtam az egyik lábát, Ed Warren pedig a másikat.
Itt az ideje, hogy távozz...
Mindenféle lehetetlen pózokba hajlította a testét.
Lefogtam, és azt hajtogattam, hogy Jézus szereti őt.
Gyenge vagy. Jézus sokkal erősebb nálad.
Te... Te gyenge vagy.
Ez itt Isten gyermeke. Nem árthatsz Isten gyermekének.
Jézus a pokolban fog megdögleni.
Anya szeret téged.
Az az izé tudta, hogy ez a végső csata.
Feszület kell neki. Adják ide, már megáldottam.
Arne fogta a feszületet, és a homlokára helyezte.
A fejeden van.
Sisteregni kezdett.
A mi Urunk, Jézus Krisztus nevében...
Egy idő után annyira feldagadt a nyelve,
hogy nem kapott levegőt.
Elkékült.
Mindenki sikítozott, hogy hagyjuk abba.
Tehetetlenek voltunk. Lefagytunk.
Torkom szakadtából üvöltöztem azzal a valamivel.
„Hagyd békén ezt a gyereket! Válassz engem!
Itt vagyok, válassz engem!”
Éreztem, ahogy átjár a hideg.
Jeges hideg.
Lorraine azt mondta: „Egek, mit tettél?”
Ed hozzátette: „Nem szabad ezt tenned.”
Sosem szabad kihívnod magad ellen bármiféle démoni entitást.
Mi nem tudtunk erről. Azt hitte, hogy segít Davidnek.
Emlékszem, nagyapám azt mondta: „Sosem szabad ezt mondanod.
Ezzel kinyitod előtte az ajtót, hogy megtámadjon téged.”
És igaza volt.
De mi úgy éreztük, hogy vége.
Kiűzték belőle az ördögöt.
Emlékszem, boldog voltam.
Rengeteget játszottam a szabadban.
Próbáltam jó gyerek lenni, a jó kisfiú a családban.
Anya mindig sütött és főzött ránk, hogy boldogok legyünk.
Azt hittük, új fejezetet kezdhetünk.
De végül nem így lett.
BROOKFIELDI RENDŐRŐRS
Tudtam róla, hogy állítólag különös dolgok,
démoni dolgok történnek a Glatzel család házában.
Többször kihívták rájuk a rendőröket csendháborítás miatt.
Nyomozóként dolgoztam.
Ed és Lorraine Warren egyszer eljöttek a régi rendőrőrsre
a Grays Bridge Roadon.
Ed Warren démonológusként mutatkozott be,
Lorraine Warren pedig látnokként.
Lorraine zaklatott volt.
Elmondta, hogy egy konkrét ördögűzés során
Arne Cheyenne Johnson kihívta az ördögöt,
és felajánlotta magát David Glatzel helyett.
Lorraine szörnyen ideges volt emiatt.
Azt hajtogatta, hogy nem szabadott volna ezt tennie.
„Nem tudja, mivel áll szemben.”
Azt mondta: „Látom, hogy súlyos sérülést vagy halált fognak okozni egy késsel.”
Figyelmeztetett minket egy későbbi bűntényre.
Csak hogy tisztázzuk, azt mondta:
„Látnok vagyok, meg fog történni.”
Tárgyilagos volt, nem tűnt furcsának.
Nem viselkedett különösen.
Azt hittem, csak elmondja, amiről úgy hiszi, hogy meg fog történni,
mert neki az valóságos volt.
És lássanak csodát, valóban megtörtént.
A nővérem munkát vállalt egy brookfieldi kutyatenyésztőnél.
Közös életet tervezett Arne-val.
Kutyakozmetikus vagyok. Alan Bono volt a főnököm,
akivel Arne és én összebarátkoztunk.
DEBBIE FŐNÖKE
Arne és én kivettünk egy lakást,
amit a főnököm adott ki nekünk.
Nagyon izgatottak voltunk, hogy végre összeköltözünk.
Fellélegezhettünk, és lenyugodtak a kedélyek.
Komoly megpróbáltatásokon voltunk túl.
Megkönnyebbültünk. „Végre vége van.
Most már megnyugodhatunk.”
Ne feledjük, ha kihívunk egy démont magunk ellen,
nem abban a konkrét pillanatban fog cselekedni.
Várni fog, és amikor a legsebezhetőbbek vagyunk,
akkor fog lecsapni.
1981. FEBRUÁR 16. ÖT HÓNAPPAL AZ ÖRDÖGŰZÉS UTÁN
Nem éreztem túl jól magam, amikor aznap felkeltünk.
Rosszul voltam.
Elmentünk Bridgeportba a húgaimért.
Úgy terveztük, hogy velük töltjük a hétvégét.
Aznap Alan Bonóval ebédeltünk, és ittunk pár pohár bort.
Látszott, hogy Alan kezd becsípni.
Ránéztem Debbie-re, és azt kérdeztem, mi lenne, ha elmennénk.
Azt mondtam, ideje elvinni a lányokat ebből a közegből.
Semmi rossz nem történt, de Alan harsány lett,
és nem akartam kitenni ennek a húgaimat.
Elindultunk lefelé a lépcsőn,
és én semmire sem emlékszem abból, ami azután történt.
Este hét-nyolc óra lehetett.
Emlékszem, csörgött a telefon.
- Halló? - A nővérem hívott, sírva.
Mielőtt bármit is mondott volna, hirtelen látomásom volt egy férfiról...
aki halott volt.
David, szólj anyának!
Aztán hirtelen hallottam, hogy anya sikoltozik. Szóval megijedtem.
Arra kérte apát, szálljon be a kocsiba, mert a kennelbe kell menniük.
David azt mondta nekem, hogy Alan Bono halott.
„Micsoda? Miről beszélsz?”
David azt mondta: „Arne-t megszállta az ördög.”
„Az ördög volt az. Ő ölte meg.”
Kaptam egy hívást a diszpécsertől, hogy súlyos késelés történt.
Mindenkit riasztottak.
Deborah Glatzel azt mondta a helyszínre érkező rendőröknek,
hogy Arne és Alan iszogattak.
Vitatkozni kezdtek a lakásban, ami aztán dulakodásba torkollott.
A kennel előtt ért véget, nagyjából 4-5 méterre a bejárattól.
A verekedés során Arne előhúzott egy kést a tokjából,
és többször megszúrta vele Alan Bonót.
Alan Bono belehalt a sérüléseibe.
Debbie Glatzel kétségbe volt esve,
és azt mondta, Arne bement az erdőbe.
Azt gondolta, Arne a családi házhoz fog menni
az Oak Grove Roadra, ami nem volt messze onnan.
Megjelent előttem Arne képe.
Láttam, ahogy a házunk felé tart Brookfieldben.
Azonnal tudtam, hogy Arne-t megszállta az ördög.
Az öcsém bepánikolt.
Odavonszoltuk az íróasztalt az ajtó elé.
Bezártuk és eltorlaszoltuk az ajtóval. David azt mondta:
„Meg akar ölni engem.”
Soha életemben nem féltem Arne Cheyenne Johnsontól,
egy kicsit sem.
De amikor David azt mondta, hogy megszállta őt egy démon,
totál berezeltem.
A mentős, aki kórházba vitte Alan Bonót, visszafelé észrevett valakit,
akire passzolt a gyanúsított személyleírása.
Hívta a rendőrséget, és őrizetbe vették Arne-t.
Ha nincs ott az a mentős, lehet, hogy én vagy az öcsém halottak lennénk.
RENDŐRSÉG
Én vettem nyilvántartásba Arne Johnsont.
Ujjlenyomatot vettem tőle és elsoroltam neki a jogait.
Látszott rajta, hogy nem volt rendben. Verekedésbe keveredett, zilált volt.
Valami nem stimmelt.
Ki voltam merülve, felállni se tudtam. Egy padon ültem.
Azt kérdeztem: „Mit keresek itt? Mi történik?”
A rendőr azt mondta: „Megölted a barátodat.”
Mondom, dehogyis!
Egy szavát sem hittem el.
„Téved. Alannek semmi baja. Most jöttünk el tőle.”
Mire ő: „Nem, meghalt. Te ölted meg.”
Nem sírt, nem sajnálkozott,
csak nem értette, mi történik.
Semmire sem emlékezett a gyilkosságból.
Sosem bántottam senkit.
Soha.
Sosem tartóztattak le semmiért.
Ezt elmondtam nekik és hozzátettem:
„Nem én voltam. Rossz embert kaptak el.”
BROOKFIELDI RENDŐRŐRS
David Glatzel esete során Arne Johnsont megszállta valami,
mert segíteni próbált, és kihívta maga ellen a démoni entitást.
Ez történhetett.
Olvastam erről a szakirodalomban, átköltözésnek nevezik.
Ilyenkor a démoni lélek átmegy a megszállott személyből valaki másba,
aki jelen van az ördögűzés során.
Egy connecticuti ügyvéd bizonyítaná ügyfele ártatlanságát egy gyilkosságban,
mondván, hogy a 19 éves vádlottat a bűntény idején megszállta az ördög.
A 19 éves, büntetlen előéletű Arne Cheyenne Johnsont azzal vádolják,
hogy halálra szúrta a főbérlőjét, Alan Bonót.
Azt állítja, hogy megszállta az ördög, és nem emlékszik semmire.
A párja, Deborah Glatzel,
akinek az öccsét korábban megszállta egy démon, jelen volt,
és beszámolt a történtekről.
Nem láttam a késelést. Ott voltam velük.
Mit látott?
Csak annyit, hogy lökdösődnek.
És aztán?
Aztán elszabadult a pokol.
Debbie úgy vélte, beigazolódik majd.
Bízott benne, hogy sikerül bizonyítanunk a démoni megszállás tényét.
Azok után, amin keresztülmentünk,
mindenkinek tudnia kéne, hogy az ördög létezik.
Johnson ügyvédje, Martin Minnella egyelőre nem beszélt démonokról.
Amíg el nem készül a boncolási jegyzőkönyv,
amíg a saját halottkémünk el nem készíti, addig semmit sem tehetünk.
Nem hittem a természetfeletti dolgokban.
Szóval mielőtt belefolytam volna az ügybe, utána akartam járni a dolgoknak.
Ed és Lorraine Warren azt mondták,
hogy Arne Johnson nem volt önmaga.
A démon átvette az irányítást Arne teste felett,
és megölte Alan Bonót.
A társam dilisnek tartotta őket.
Azt mondta: „Maradj távol ettől az ügytől, amennyire csak tudsz.”
De többet akartam tudni.
Kívülről különös New England-i otthonnak tűnik,
belül olyan, mint egy hollywoodi horrorfilm díszlete.
Ez itt a paranormális jelenséges múzeuma.
Warrenék szerint minden darab valós eseményeket idéz.
Ebben az épületben találhatóak...
a világ legveszélyesebb, paranormális esetekhez köthető tárgyai.
Az egyik szoba tele volt mindenféle műtárggyal,
beleértve egy babát, amin az állt: „Soha ne érj hozzá!”
Ha jól emlékszem, Annabelle volt a neve.
Lejátszottak pár hangfelvételt.
Maradj ott!
- Nem! - De!
Maradj ott!
Warrenék minden bizonyítékot megmutattak.
Nyisd ki a szemed, David!
Számomra hitelesnek és hihetőnek tűntek.
Elhittem, ami történt.
Hittem a védelemben,
de biztos voltam benne, hogy nincs más ügyvéd az államban,
aki képviselné őt és erre alapozná a védelmet.
„Az ördög kényszerített.”
Martin Minnella, büntetőügyvéd ezt fogja megpróbálni bizonyítani,
amikor védence bíróság elé áll.
Angliában már alapoztak erre védelmet.
Az Egyesült Államokban még sosem hivatkoztak démoni megszállásra.
Itt, az emeleten lakott Arne Johnson, akit március 19-én fognak beidézni.
Angliában már három ilyen esetet tárgyaltak:
két gyújtogatást és egy nemi erőszakot.
A vádlottakat mindháromszor felmentették, démoni megszállásra hivatkozva.
A 15 éves újságírói pályafutásom során
ez volt a legbizarrabb sztori, amiről tudósítottam.
Lorraine és Ed Warren,
régóta kutatják és oktatják az okkult tudományokat.
Warrenék szerint
Johnson démoni befolyás alatt állt, és az késztette gyilkosságra.
A démoni megszállás kérdése egy újságíró szemszögéből
borzasztóan nehéz.
Mert nem lehet bizonyítani.
De megcáfolni sem.
A legjobb, amit egy jó riporter tehet, hogy feltárja a tényeket.
Hat nappal a késelés után bemutattak Warrenéknek.
Megbeszéltük, hogy átadnak nekem pár hangfelvételt.
Azt mondták, lejátszhatom őket a két rádióadón,
ha szeretném.
Jó napot! Itt Mike Allen.
Híradónk birtokába került pár sokkoló felvétel,
amelyek a brookfieldi, „az ördög kényszerített” ügyhöz kötődnek.
Az Atya, a Fiú és a Szentlélek nevében,
parancsolom, hagyd el a fiút!
A kereszt a homlokodon van. Nem bánthatod Isten gyermekét.
Jézus a pokolban fog megdögleni.
Anya szeret téged.
Arra számítottam, hogy sokan betelefonálnak majd,
hogy kifogásolják, hogy lejátszottam őket. „Ez szörnyű.”
De a legtöbben azt kérdezték, mikor játszom le újra.
Leveleket kaptam, szerte az országból,
látnokoktól és médiumoktól, akik felajánlották nekem a szolgálataikat.
Aztán ott voltak a hitetlenek, akik azt mondták: „Ez valami vicc?
Berúgtak, késelés történt.
Az eset egyértelmű.
Miért játssza le a rádióban? Ez nevetséges.”
A gyilkosság helyszínén a szomszédok
és az esetben érintett pap sem akart nyilatkozni.
Felkerestem a papokat,
akik jelen voltak az állítólagos ördögűzésen.
Megemlítettem nekik, hogy a szertartások alatt
állítólag bútorok repkedtek a helyiségben,
és levitáció is megfigyelhető volt.
„Csak annyit kérek, mondják, hogy ez badarság, nem történt meg.
Aztán mindenki mehet a maga dolgára.” Sosem mondták ezt ki.
Ed, mit mondana annak, aki egyszerűen nem hiszi el az egészet?
Remélem, nem az esküdtszék tagja.
Ezt az esetet számtalan más esettel alá tudjuk támasztani,
amiken dolgoztunk, és kétségkívül bizonyítani tudjuk,
hogy paranormális jelenségről volt szó.
A fotókon boldogok vagyunk.
Ez kétségtelen.
De zárt ajtók mögött egészen más volt a helyzet.
Az egyszer biztos.
Nem voltunk átlagos, boldog amerikai család.
Anyám mindent eltervezett,
és ha valami nem úgy sikerült, dührohamot kapott.
Mások előtt játszotta az ájtatos hívőt, meg ilyenek,
de ez távol állt a valóságtól.
Templomba sem járt, csak azután, hogy volt az az ügy Daviddel.
Amikor Lorraine Warren belépett a képbe,
mindenki azzal jött,
hogy skapulárét és rózsafüzért kell hordanunk.
Én nem vettem be.
Tizenöt voltam, amikor az öcsémet állítólag megszállták.
Sosem beszéltem erről kamerák előtt,
de szerettem volna, ha kiderül az igazság, mert megöltek egy ártatlan embert.
És az egészet az ördögre akarják fogni?
Ez távol áll a valóságtól. Tudom, mert testközelből láttam.
1980. JÚLIUS 14.
HÉT HÓNAPPAL ALAN BONO MEGGYILKOLÁSA ELŐTT
Odakint voltam, amikor Ed és Lorraine megérkeztek.
Ed Warren azt kérdezte: „Mi folyik itt?”
Azt feleltem: „Szerintem a családom begolyózott.”
Emlékszem, ezt mondtam neki.
Eleinte nem tudtam, hogy mi Ed és Lorraine Warren terve.
Csak figyeltem, hogy mi történik, de az egész nem tetszett.
Mit tennél, ha te irányítanád?
Leültek a konyhaasztalhoz, és David problémáiról beszéltek.
- Nem élvezed, ugye? Nem? - Nem.
Azt mondták,
hogy elkezdhet káromkodni, köpködni,
morogni és hörögni, mint egy vadállat.
Nyugtalanított,
hogy úgy beszélnek ezekről, hogy mi is ott vagyunk.
Küldjék ki a gyerekeket, vagy valami.
De azt akarták, hogy mi is halljuk. És hallottuk is.
Mintha megmondták volna, mit tegyen.
Miket csinált, amikor nem volt önmaga?
- Köpködött, káromkodott. - Szitkozódott.
- A papot szidta? - Meg engem. Javarészt...
Azt hitték, David nem rakja majd össze?
Pár nappal később David pontosan így kezdett viselkedni.
Szóról szóra.
- Jól van, fiam. - Te rohadt faszszopó!
Megbüntetlek!
- David, hagyd abba! - Megérdemled a halált!
- David, nyugalom! - Nem érdemled meg, hogy élj!
Meg fogsz halni!
Te kibaszott kövér ribanc!
Warrenék eleinte sokszor átjöttek hozzánk.
Minden másnap. Az első héten mindennap ott voltak.
Anya itt van. Gyerünk, add fel!
Minden este fotóztak.
- Távozz! - Hangfelvételeket készítettek.
- Nem! - Az anyád vagyok.
Műsor lett belőle.
Ne csináld!
Elég volt, kelj fel! Istenem! Gyerünk, kelj már fel!
Ahelyett, hogy segítettek volna Davidnek, felvették, amiket csinált.
Másképp is lehetett volna csinálni.
Aztán egyik este az történt,
hogy anyám kiáltozott Daviddel, hogy hagyja abba, nyugodjon le, üljön le.
David meg mindennek elhordta anyámat.
Aztán hirtelen megjelent apám.
- Halált érdemelsz! - David...
Kelj fel!
Jól felpofozta.
Azonnal üljél le oda!
Azt mondta: „Elég ebből!”
Elég legyen! Most már fejezd be!
És láss csodát, az ördög leült és elhallgatott.
Legalább az ördög hallgatott apámra.
Oké, egy pillanat. Mindjárt...
A gyilkosság estéjén apával odakint szereltük a kocsit.
Anyám sikoltozni kezdett.
„A kennelhez kell mennünk! Történt valami, Debbie kiborult.”
- Induljunk! - Jól van.
Amikor odaértünk, Debbie azt mondta, verekedés volt.
„Alant megkéselték. Ott van.”
Alan az oldalán feküdt. Odamentem és megfordítottam.
Ugyebár 15 éves voltam.
Nem tudtam, mit tegyek. Még nem láttam ilyet.
Emlékszem, láttam a négy szúrt sebet. Négy volt.
Levegő után kapkodott. Azt mondogattam: „Alan, tarts ki!”
Hát, tudják, mi mást tehettem volna?
Az ember teljesen ledermed. Értik, ugye? Egyszerűen...
Senkinek sem kívánom... Nem is szoktam beszélni róla.
Emlékezni sem akarok rá, mert olyan érzés volt...
Teljesen tehetetlen voltam, és sehogy sem tudtam segíteni neki.
Szomorú volt végignézni, ahogy meghal.
Eszembe sem jutott,
hogy Alan Bono megölésének köze lenne Davidhez.
Nincs ebben semmi démoni.
Arne birtokolni akarta Debbie-t.
Azt pletykálták, hogy Debbie viszonyt folytat Alannel.
Emlékszem, Debbie Glatzel bejött a rendőrőrsre,
és azt mondta: „Úgy hallom, azt pletykálják,
hogy a gyilkosság egy szerelmi háromszög miatt történt,
köztem, Alan Bono és Arne Cheyenne Johnson között.”
Azt mondta, ez nem igaz. Régebben járt Alan Bonóval,
de annak vége volt, és a késelésnek semmi köze ahhoz.
Bizarr gyilkossági per kezdődik holnap Danburyben.
A vádlott azt állítja, egy démon szállta meg.
Jim Van Sickle tudósít.
Az ördög is jelen lesz a tárgyalóteremben holnap a connecticuti Danburyben?
Vajon kiáll a vádlottak padjára?
Nem tudtam, hogy a tárgyalás elkezdődött.
A tárgyalás első napján a szüleim pénzt adtak nekem,
hogy lógjak a suliból, és egész nap azt csináljam, amit akarok.
Rettegtek tőle, hogy beleszólok az ügybe,
mert én tudtam...
hogy az egész kitaláció.
MEGKEZDŐDIK A „DÉMONGYILKOS TÁRGYALÁSA” 1981. OKTÓBER 28.
FAIRFIELDI MEGYEI BÍRÓSÁG
DANBURYI RENDŐRSÉG
Az egész család azt hitte, hogy felmentik majd Arne-t.
Mert mellettünk fog szólni a pap,
Warrenék, az összegyűjtött bizonyítékok,
a hangfelvételek, a fényképek.
Ezek majd bizonyítják a bíróságon, hogy Arne nem követett el gyilkosságot.
Megszállta az ördög, mert kihívta őt maga ellen.
A vád azt akarta, hogy a legszigorúbb büntetést kapja,
ha bűnösnek ítélik.
A sajtó és Warrenék egyaránt elérték,
hogy az ügy minél nagyobb nyilvánosságot kapjon,
gyanítom, anyagi haszon reményében.
De ami engem illet, ez egy szokványos gyilkosság,
már amennyire egy gyilkosság annak nevezhető.
Azt akarták bizonyítani, hogy az egész badarság,
és csak el akarunk tussolni egy sima gyilkossági ügyet.
Ha Arne-t elítélik, legalább 25 évet, de életfogytiglant is kaphatott volna.
FAIRFILED MEGYEI SERIFFHIVATAL
Nagyon nehéz volt bejutni a tárgyalóterembe.
Csak állóhely maradt.
Senki sem tudta, mire számítson.
Olyan volt, mintha egy leszámolásra várnánk.
Martin Minnella démoni megszállásra alapozta a védelmet,
Robert Callahan bírónak pedig el kellett döntenie,
hogy elfogadja-e az érvelést.
Szembesülnöm kellett a valósággal.
A bíróságon vagyok, ahol sosem jártam korábban.
Talán életfogytiglant kapok.
Szürreális volt.
Azt hittem, az ügyfelem esélyt kap arra, hogy megvédje magát a bíróságon.
Hogy majd az esküdtek megítélik a történtek hitelességét.
Nemcsak a hitükre,
hanem konkrét, fizikai bizonyítékokra és tanúvallomásokra alapozva.
És majd azok alapján döntenek.
De nem jutottunk el odáig.
A bíró végighallgatta az érveléseket, aztán közölte,
hogy a védelem nem hivatkozhat démoni megszállásra.
Az amerikai bíróságokon ez irreleváns, ezek nem tudományos tények,
így nem hagyja jóvá az ördöghöz kapcsolódó bizonyítékok bemutatását.
Jim Van Sickle, News Four, Danbury.
Teljes összetörtem.
Hallani lehetett a család sóhajait. „Jaj, istenem!”
A bíróságon a Bibliára tett kézzel kell esküdni.
Az tök oké, de ha másról van szó,
nem hisznek a természetfeletti dolgokban vagy az ördögben.
Hol ebben a logika?
Aztán előttem öt vagy hat katolikus pap
egyszerre felpattant,
mintha begyakorolták volna,
kivonultak, és többé nem hallottunk felőlük.
Az egyház onnantól fogva nem kommentálta az ügyet.
Úgy éreztem, magamra hagytak.
Nem volt alkalmam elmondani a teljes igazságot.
Nem akarták hallani az igazságot. Elveszettnek éreztem magam.
Most mi lesz?
Holnap folytatódik a tárgyalás Danburyben.
A védelemnek ezután rendkívül nehéz dolga volt,
mert ott voltak Johnson húgainak az aláírt vallomásai,
miszerint látták, ahogy Arne leszúrja Alant.
Ha nem lehet megszállásra hivatkozni, akkor egyszerűen csak leszúrta.
Martin Minnella azt mondta, hogy így csak önvédelemre hivatkozhatunk.
Azt mondta, erre alapozzuk a védelmet.
Szándékos emberölés helyett sima emberölés.
Az volt a bökkenő, hogy az önvédelem nem megtorlás.
Más szóval, ha valaki rád támad,
egyszer, talán kétszer megszúrod, de semmiképp sem négyszer.
Mert ha azt teszed,
nem lehet önvédelemre hivatkozni.
Hirtelen önvédelemre hivatkoztak,
annak ellenére, hogy ez eleinte fel sem merült,
ami elég szokatlannak tűnt.
Csak így volt esélyem megúszni,
hogy akár életfogytiglant kapjak.
Tanúskodnom kellett.
Ami nehéz volt,
mert nem emlékeztem a történtekre.
Ezt el is mondtam nekik.
Szerintem mindenki úgy gondolta, hogy ez sok szempontból sajnálatos eset.
Ugyanakkor valaki egy másik ember halálát okozta,
és igazságot kellett szolgáltatni.
AZ ÍTÉLET 1981. NOVEMBER 24.
A család feszülten várt.
A nővérem rettegett, hogy Arne-t elítélik gyilkosságért,
és hogy élete végéig börtönben lesz.
Bevittek a tárgyalóba, az egész helyiség tele volt.
Bejött a bíró és átvette az ítéletet az esküdtszéktől.
Nagyon ideges voltam és féltem.
Szándékos emberölésben ártatlannak találtak,
viszont sima emberölésben bűnösnek.
Aztán kiszabták a büntetést.
A mai napig emlékszem Callahan bíró szavaira.
„Nincs más választásom, a legnagyobb büntetést szabom ki.
Tíztől húsz évig terjedő fegyházbüntetésre ítélem.”
Az ítélet kihirdetése után Debbie felpattant és azt mondta a bírónak:
„Callahan, maga nem normális. Megőrült.”
Aztán zokogva kirohant.
Amikor kiléptem a bíróságról,
Debbie áttört a fotósokon, odarohant hozzám és megcsókolt.
Azt mondtam neki, hogy lépjen tovább.
„Nem tudom, mi fog történni velem.
Éld tovább az életed!”
Elsírta magát. Azt mondta, nem is szeretem.
Mire én: „De, szeretlek, ezért engedlek el.”
Azt mondta, sosem hagyna el.
Kezdettől fogva ezt mondtam.
Arne ártatlan.
Megjárta a poklok poklát.
Anyát nagyon felzaklatta.
Tudta, hogy Arne-t démon szállta meg.
Arne sosem volt erőszakos.
Anya szörnyen érezte magát miatta.
El akarta mesélni a történetet.
Azt akarta, hogy az emberek megtudják az igazat.
Egy édesanya a vendégem, akinek a fiát megszállta az ördög.
Most elmeséli a történetet.
- Örvendek! - Üdvözlöm a műsorban!
Mondja, most hogy van David?
Nos, sikerült kiűzni belőle a démont.
Értem. Szóval rendben van?
Igen, ő rendben van, de...
Arne sok gonddal küzd.
Egy fiatalember börtönbe került.
Tíztől húsz évig terjedő börtönbüntetésre ítélték emberölés miatt,
pedig nem felelős azért, ami történt.
A tárgyalás után anyám Hollywoodba ment.
Mind odarepültünk.
Egy limuzin jött értünk, és Dick Clarknál vacsoráztunk.
Anyám élvezte. Izgatott volt, és el sem hitte, hogy ez történik vele.
De Ed és Lorraine Warrennek volt egy terve.
Azt mondták, milliomosok leszünk.
Warrenék közölték, hogy könyvet írnak az esetről.
Már meg is volt a szerző, akivel gondolom, korábban már dolgoztak együtt.
Mr. Brittle eljött beszélni velünk,
és egy rakás kérdést feltettek. Ed azt mondta: „Legyen félelmetes!”
Brittle azt felelte: „De hát nem is így történt!”
De Ed azt hajtogatta, legyen ijesztő, mert az emberek azért fizetnek.
Ed és Lorraine Warren mindent kézbe vettek.
Hat hónappal később megjelentek egy szerződéssel.
Anyám azt kérdezte, fogadjon-e ügyvédet.
Lorraine azt mondta: „Nem, kedvesem.
A William Morris ügynökségnek van elég ügyvédje.”
Igen, de ők őket képviselték, nem minket.
- Halló? - Szia, Lorraine! Judy vagyok.
- Szia! - Hogy vagy?
Jól, kedvesem.
- Kiderült valami? - Miről, drágám?
- A könyvről. - Minden rendben van.
Oké, jól van.
Rengeteg munkát fektettetek bele, de mi éltük át a tragédiát.
Nekünk is kell a pénz, akárcsak nektek.
A szüleim 4500 dollárt kaptak.
Ed és Lorraine Warren viszont legalább 81 000 dollárt kaszáltak.
A mai napig keresnek a Démonok között filmekkel.
AZ ÜGY, AMI SOKKOLTA AMERIKÁT DÉMONOK KÖZÖTT
Lorraine azt mondta, a könyvnek hála gazdag kisfiú leszek.
De ez hazugság volt.
Warrenék egy vagyont kerestek rajtunk.
Ha hasznot tudnak húzni belőled, megteszik.
Sosem szalasztják el a lehetőséget.
Amikor anyám rájött, hogy az ő szavaival élve „lóvá tették”,
többé nem bízott bennük. Warrenék értették a dolgukat.
Tudták, hogyan verjék át az embereket.
Remek szélhámosok voltak.
Az öcsém, David az egész miatt bűntudatot érzett.
Összetört a szíve, mert tudta, hogy Arne ártatlan.
Sosem éltem volna túl Debbie támogatása nélkül.
Reményt adott nekem.
Aztán 1985-ben
végre összeházasodtunk a börtönben.
Gyönyörű volt. Csak úgy sugárzott.
Alig vártam, hogy átöleljem. Csodás volt.
ARNE CHEYENNE JOHNSONT 1986-BAN KIENGEDTÉK A BÖRTÖNBŐL.
ARNE ÉS DEBBIE GLATZEL DEBBIE HALÁLÁIG EGYÜTT MARADTAK.
DEBBIE 2021-BEN HUNYT EL.
Ez az egész megváltoztatta az életemet. Közelebb hozott a valláshoz.
Már nem vagyok megszállva. Sosem vettem részt ördögűzésen,
de már nem vagyok megszállva, és tudom, hogyan védjem meg magam.
Tudom, milyen imákat kell mondanom, szóval uralom a helyzetet.
A hitem erőt ad nekem.
Úgy tűnik, minden rendben. Az élet megy tovább.
Szerintem ez az ügy az egész családra hatással volt.
Mindenkit megsebzett.
Fenekestül felforgatta az életünket, és nehéz beszélnünk róla.
Több mint 40 éve történt...
de megváltoztatott minket,
és hosszú távon hatást gyakorolt a családunkra.
Gyakorlatilag teljesen szétszóródtunk.
Nem igazán beszélünk egymással.
A képek láttán...
újra félelmet érzek, és szomorúságot is...
mert ennek a 11 éves fiúnak a történtek előtt rendes gyerekkora volt.
Mindennap megküzdök vele.
Mindenki arra kíváncsi, hogy ki mond igazat.
Miután a szüleim meghaltak, a feleségemmel átnéztük a cuccaikat.
Anyám mindent leírt, kényszeres volt.
Legyen az egy cetli, egy naptár, bármi. Mindent teleírt.
Az egyiken az állt:
„A család megkapta a gyógyszerét, minden rendben.”
Mindent átnéztünk,
hogy kiderítsük, miről is van szó.
Rájöttünk, hogy anyám Sominexet rakott a kajánkba.
Jó régóta adagolta az egész családnak.
Egyesek bárhol elalszanak.
De ön álmatlanul forgolódik a stressztől?
A Sominex majd segít, hogy elaludjon. Ne féljen, nem tud rászokni.
Vegyen be két Sominexet, aludjon nyugodtan, és ébredjen frissen!
Emlékszem, hogy amikor vacsoráztunk, anya mindig külön tányérból evett.
Kirakta a spagettit, és mindenki abból evett.
Kivéve őt. És sosem akart repetázni.
Szerintem anyám a Sominexszel irányított minket és apámat.
Elvégre ha mindenki fáradt és kimerült,
akkor mindenki nyugodtan fog ülni. Gond egy szál se.
De Sominexnek hosszú távú mellékhatásai vannak.
Hangulatingadozás, hízás, hallucinációk.
Könnyen meglehet,
hogy az öcsém, David annyit kapott belőle az évek során,
hogy hallucinálni kezdett.
Megöllek.
Jézus a pokolban fog megdögleni.
Vagy legalábbis azt hitte.
Megöllek, te rohadék!
Végső soron David, Arne és az öcsém, Alan...
mindannyian áldozatok voltak.
Anyám nem gyógyszerezett be minket.
Anyám gondoskodott rólunk.
Az igazság az, hogy 11 éves koromban
megszállt egy démoni entitás, ha nevezhetjük így.
Ez az igazság. Nincs okom hazudni.
Kacatokat veszek, és megjavítom őket, mint apám.
Lefoglalom magam, mindig csinálok valamit.
Mert annak, aki henyél, az ördög ad munkát.
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka