Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DOKUMENT NETFLIX
Už od dětství něco tvořím.
V hlavě pořád něco tvořím.
Lety se to čím dál víc mění na mechanismus přežití.
Tak zpracovávám to, co se mi v životě děje.
AMERICKÁ SYMFONIE
Dámy a pánové, než začne pořad, byly oznámené nominace na ceny Grammy.
A s 11 nominacemi je letošním nejoceňovanějším umělcem,
Jon Batiste, sedí zde.
Náš kapelník, dámy a pánové.
Nejlepší původní R&B vystoupení,
nejlepší R&B album, nejlepší improvizované jazzové sólo,
nejlepší jazzové instrumentální album,
nejlepší tradiční americké vystoupení, nejlepší tradiční americká skladba,
nejlepší současná klasická skladba, nejlepší soundtrack za film Duše,
nejlepší klip za „Freedom,“
skladba roku za „Freedom,“ a album roku za We Are.
Teda!
No tak!
Na hudbě nemáme rádi to, že zní dobře,
máme na ní rádi to, že zní nevyhnutelně.
Je to hraní toho, o čem všichni víme, že se to děje,
ať to chceme přijmout, nebo ne.
A pořád to tam je.
Jen to musíte zkrotit.
Být tomu otevření.
To zní tak nuceně.
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok.
Je to novej rok.
Chybí nám.
- Na rodinu a svobodu. - Na rodinu a svobodu.
Díky.
Jak zapomenout na ten čas,
kdy stáli jsme si blíž?
- Jak se cítíš? - Unavená, ale v pohodě.
Jon Batiste.
- Zdravím. - Ty prý myslíš na ceny Grammy.
- A pak se rozhodneš… - Sakra.
Myslel jsem, že je to scénka do SNL nebo tak.
Jak říkali pořád, „Jon Batiste.“
„Jon Batiste, americký folk,“ „Jon Batiste, klasická hudba,“
„Jon Batiste…“ chtěli tím něco říct nebo co?
Všem nám děláš takovou radost,
protože budeš pracovat na Americké symfonii v Carnegie Hall.
Je pro mě velká čest, že můžu uvést něco tak velkého.
Víte, poprvé premiéruji symfonii a má to pro mě velký význam,
protože podle mě může být symfonie něco, co jsme ještě neviděli, a to je můj cíl.
V podstatě jde o to, že kdyby symfonický orchestr vznikl v roce 2022,
jaký by to bylo?
Jak by zněla hudba, co by hrál?
Budou tam určitě klasičtí hudebníci…
- Avantgardní hudebníci… - Folkoví a jazzoví hudebníci…
Je tu prostor pro spolufungování nás všech.
Je tam prostor, ať jsme každej jinej, svéráz, podivín, a všichni spolu krásní.
O tom je Amerika.
To je ideální způsob, jak bysme měli koexistovat,
kdybysme naplňovali to, co tvrdíme, že jsme.
Zahrajeme to jen jednou v Carnegie Hall.
Super, krása, Jone. Díky moc.
Mějte se všichni hezky.
Potřebujeme několik vedoucích hudebních sekcí.
- Aha. - Jako koncertní mistry pro…
Jasně! Jo, pro každý sbor.
- Přesně tak. - Jo.
Myslím, že jakmile přijdeme na ústřední hudební identitu, tak to máme.
Ve výsledku bysme měli mít jednu partituru, co má všechno.
Jasně.
A některé části ani nemusí vypadat jako partitury.
Některé budou spíš hudební směřování.
- Nebo obrazy. - Přesně.
Cokoli nakonec rozhodneme, že bude fungovat.
A pak bude myslím zkouška.
- A pak to zeditujeme. - Jo, přesně.
Bude to, „Ó, Bože
ó Pane Bože…“
Jo. Můžeš slyšet ten zpěv, jak dělají…
Jo, to.
To myslím!
- To jsem myslel. - To zní dobře.
A pak to…
- Jo. - V jeden moment to bude tak.
A může to pokračovat, zatímco…
- Jo. - Zapomněl jsem tu basu.
Jo, a pak přijde ta další část.
Jo.
To bude skvělej zvuk.
To teda vypadá!
Jak se dostaneme za ten začátek, Bože!
- Cože? - Jo.
Bude to…
AMERICKÁ SYMFONIE
Mám s touto symfonií obrovské ambice.
Snažím se rozšířit kánon symfonické hudby.
Prorazit do dlouho zapovězených míst.
A to všechno, aniž bych pro to měl v životě vyhrazené místo.
Jon Batiste!
Vždycky jsem věděl, že chci vést.
Vždycky mě hnala nějaká varianta toho, co teď dělám.
Jen se to vyvíjelo a bylo svobodnější.
Když jsem vyrůstal v New Orleans, měli jsme hudbu v rodině.
Táta byl můj první hudební mentor.
Máma věřila, že klasické piano je základ.
„Musíš znát své řemeslo, dělat ho.“
Pak jsem se musel rozhodnout,
zůstat a být muzikant doma, nebo jít na specializovanou školu a něco dokázat.
Tak jsem skončil na Juilliardu.
- Zdravím. - Ahoj.
Juilliard. Dostanete se tam a kulturně je to dost klasická škola.
Klasická evropská hudba.
V žádným případně není černošská ani jižanská.
Koukali na mě a říkali si, „Co je ten kluk z New Orleans zač?“
Když jsem se dostal na Juilliard, sehnal jsem si pravidelný vystoupení
a sestavil kapelu.
Nikdo nechápal, o co se se Stay Human snažíme.
„Proč si vůbec říkají Stay Human?“
„Proč hrají zadarmo v metru?“
„Proč hraje na dětskou hračku a ne na piano?“
„Proč mrhá svým talentem?“
Od všech jsme viděli jen odpor.
Od Juilliardu, od všech.
Byl jsem tam sedm let.
Hodně mladej.
A pak vidět, co se změnilo.
Vidět ten murál.
Vidět melodiku.
Říkali, že na ten nástroj mám přestat hrát,
když mě posílali na psychiatrii.
Říkali, že musím být magor.
A ne na murálu.
Je to…
ujetý.
Vždycky jsem si určoval vlastní rytmus, ať už dobře, nebo špatně.
A od začátku jsem věděl, že nezapadám.
Musel jsem si to vytvořit po svým.
Vlastní prostor, vlastní svět.
Když jsem chodil na Juilliard, zvali Stay Human do všelijakých
alternativních vesmírů v New Yorku.
Jen díky tomu, že jsme hráli na ulici a v metru.
Tam jsem poprvé potkal Questlove, Lennyho Kravitze, Red Hot Chilli Peppers.
Lenny pak řekl Madonně,
„Je tam jeden kluk, Jon Batiste z New Orleans.“
To bylo neskutečný.
Musíte pochopit, že jsem žil ve Washington Heights,
jedl jsem pořád fazole z plechovky.
Bylo to svobodný.
Zdravím, jsem Stephen Colbert v New Orleans v Louisianě.
Díky moc.
Lidi se mě pořád ptají, kdo bude můj kapelník.
Líbí se mi tenhle.
Zdravím, jsem Jon Batiste.
A najednou. Prásk!
The Late Show. Bylo to jak před Kristem a po Kristu.
Úplně mě to z toho světa vytrhlo.
Byl jsem jak někde na hradě.
Jone, super hudba. Díky, že jsi můj kapelník.
- Bavíš se tam? - Jo, fajn práce. Dobře platí.
- To je dobré vědět. - Jo.
- Ale jasně, že to děláš z lásky. - Miluju to. Miluju prachy.
Všechno se změnilo.
Říkám si, „Jak jsem se sem dostal?“
Dvanácté patro.
Rád vás tady na Zoomu všechny vidím.
Chtěl jsem detailněji objasnit, co se chystáme dělat
a jak je to pro mě důležitý.
Americká symfonie je pracovní název.
Dělám na tom už skoro čtyři roky.
Máme napsáno 40 minut hudby, čtyři věty.
Ale není to hotový, protože nemám názor a inspiraci od vás všech.
Chci, abyste cítili, že je to i vaše.
Abyste přišli se vším, co znáte.
Od svítání dnem do stmívání…
Jste úžasní muzikanti.
Pokud cítíte, že máte něco, co chcete ukázat,
něco, co je pro vás unikátní,
tak to bude od teď naše reference.
Od svítání dnem do stmívání
Noc pro nás přichází
Ale to překonáme
Hudba vychází ze životních zkušeností.
Od svítání dnem do stmívání
Noc pro nás přichází
Říkám tomu společenská hudba.
Naši předci se přesně takto scházeli, v kruhu, a hráli hudbu.
Protestujeme, hrajeme hudbu ke sdělení nevyslovené bolesti a radosti.
TVŮJ BOJ JE MŮJ BOJ
Myslím, že vytvoříme něco vážně výjimečného,
co bude k lidem promlouvat na velmi hluboké úrovni.
Noc pro nás přichází
Ale to překonáme
To je vize.
Jste tady, a to je pro mě požehnání.
Díky moc za váš čas.
Je mi ctí být toho součástí.
Teď nářek a pláč.
- S melodií? - Jak chceš.
Nejvíc mi vyhovuje tvořit atmosféru, kdy jde o všechno.
Když jsou lidi moc v pohodě, tak ta hudba nemá tu správnou intenzitu.
I v životě, když jsi moc v pohodě, nerozvíjíš se.
Jo, rozjeď to!
Sakra jo, kámo.
Myslíš, mě to zlomí?
Hodíš se sakra do klidu, prosím?
Všechny černý chlapy to zlomí.
Na určité úrovni je to zlomí.
Já vím.
Bojíš se toho někdy?
Jo, toho hodně.
- Protože vidíš, kam míříš. - Jo.
Skoro se mi to nechce dělat.
To nemyslíš vážně. Až moc to chceš.
Co na mně vidíš?
Co…
Vidím, že to děláš, že to měníš,
že tam míříš a jdeš dopředu.
Ale co ve mně vidíš, co by mě mohlo zlomit?
Kdyby tě to zlomilo, zlomí tě to soukromě a zase se spravíš.
Nejdřív to musím dokázat.
Hele, už jsi to dokázal.
Ale zlomí mě to?
Když půjdu dál, budu dál stoupat, zlomí mě to?
Ještě nikdy jsem nesáňkoval.
Říkám si, co na tom je.
- Určitě to chce zpomalený záběry. - Jo.
Celej jeho obličej.
Co s tím mám dělat?
Musíš se uvolnit, poddat se tomu.
Ráda žiju trochu na hraně.
Já taky.
Tajně se ti to líbí, Jone. Přiznej to.
- Jo. - Přesně, vidíš mu to na očích.
Rád dělá, že je proti, ale tajně má to vzrušení rád.
- Ale ne. - Ale ne?
Nechci to dělat.
- Bude to sranda. - Budu se na tebe koukat.
- Pojedeme spolu. - Ne.
- Budeš jenom sedět. - Ne.
Jon ještě nesáňkoval.
Perfektní.
Dobře, Jone.
- Mám tě roztlačit? - Ne, sedni si za mě.
Ne, budu vepředu.
Je zima.
Je mi zima a necítím se dobře.
Co se děje?
Dobře, drž nás rovně.
Proboha! Cože?
Hele.
Promiň, méďo.
Nikdo mě nemůže koulovat, mám leukemii.
- Co s tím uděláš? - Nevím.
Slož zbraně.
- Dobře, konec hry. - Konec hry až po…
Konec hry, jsme si kvit.
Ne.
Je zima.
Suleika mě pořád udivuje. A jak zvládá problémy.
To, jak překonává nepřízeň osudu je zázračný.
Fakt mě to inspiruje.
Ve 22 letech mi diagnostikovali leukémii.
Jak jsem byla nemocná, přísahala jsem, že když budu žít,
musím žít dobrý, dobrodružný a smysluplný život.
Spisovatelka Suleika Jaouad sdílí svůj příběh s rakovinou s miliony lidí
skrze populární sloupek v New York Times nazvaný „Přerušený život.“
Napsala bestseler, Mezi dvěma světy: Paměti přerušeného života.
Dlouho před tím, než jsme spolu začali chodit,
jsme s Jonem sdíleli svůj tvůrčí jazyk.
Oba vnímáme přežití jako druh tvorby.
To nám pomáhá alchymizovat věci, které se v životě dějí
a měnit je na něco užitečného, smysluplného a dokonce krásného.
Pořád se od ní učím,
jak se postavit temnotě a zoufalství a čelit jim.
Nemůžeš se tím nechat pohltit.
- Nazdar, jak je? - Dobrý.
- Řekni mi všechno, nebo nic. Jak chceš. - Bože.
Bylo to pár těžkých měsíců.
Za týden mě vezmou do nemocnice na měsíc nebo dva.
Většinou je mi buď strašně, nebo fajn.
Ale mám dobrou náladu, dnešek byl fajn.
Byli jsme sáňkovat, to byla sranda.
Je tak děsivé mít znovu rakovinu, po skoro deseti letech, kdy byla v remisi.
A to, že mi podruhé transplantují kostní dřeň,
což je poslední naděje a hodně riskantní procedura.
Je to v našem životě vážně bizarní moment.
První den mé chemoterapie oznámili že má 11 nominací na cenu Grammy.
Oba jsme měli v posledních pár měsících
spoustu dobrých věcí, ale i spoustu strašně těžkých věcí.
Upřímně nevím, jak takové extrémy udržet.
BIBLE SVATÁ
Můžu ti něco ukázat? Mám problém.
Jasně.
Krvácí mi port.
Myslí, že proto, že mám málo krevních destiček, musím to sledovat.
Jinak tam budu muset jít.
Chceš tam jít hned? Můžem se vrátit.
V žádném případě. V pohodě, přestalo to krvácet.
To se trochu stalo poprvé.
Nahromadilo se to.
Dobře. Budem to sledovat.
Vážně se ti líbí ty šaty, co jsem zkoušela?
Nebo mám jít na nákupy?
Fakt se mi líbí. Hlavně ty s flitry.
- Ty nejlepší? - Z těch dvou jo.
Chcete tam něco speciálního?
V požehnání?
Rodinu, svobodu a zdraví.
Všechno se to srovná.
Teď hlavně přežívám.
Promiň, že žijeme život kontrastů.
Proč? Jak to myslíš?
Je to hodně.
Tohle jsou kostry každé sekce.
Téma: basová linka.
Ta symfonie má optimistickou stránku.
Jo.
Je to
východ slunce.
A pak…
to další téma.
- Takhle. Chápeš. - Jo.
Dostaneš se do prostoru.
To je hezký.
Sakra, co to je?
- Nějak to zní. - Já vím.
Co je to?
To je důležitý, kámo. Ta věc.
- To, jak to zní povědomě a domácky. - Jo.
Zní to jako něco, ale není to ono.
Jo.
Tak víš, že to je dobrý. Cítíš, jako bys to už slyšel.
- Přesně. Jo. - Ale je to nový.
To je nejlepší.
V manželství zakládáme novou rodinu.
A jak se píše v Písmu, z těchto dvou bude jedno tělo,
ke vzájemnému prospěchu,
prospěchu společnosti a slávě Boží.
Suleiko a Jone, žádám vás, abyste před Bohem a těmito svědky
oznámili svůj úmysl.
Jone, opakuj po mně.
„Já, Jon, si beru tebe, Suleiko, za svoji manželku.“
Já, Jon, si beru tebe, Suleiko, za svoji manželku.
Já, Suleika, si beru tebe, Jone, za svého manžela.
Budu s tebou, od tohoto dne nadále.
V dobrém i zlém.
V bohatství i chudobě.
V nemoci i ve zdraví.
Milovat, ctít, opatrovat a chránit.
Dokud nás smrt nerozdělí.
Tyhle prsteny,
které jste vybrali, jsou symbolem vaší manželské smlouvy.
Kéž Pán žehná těmto prstenům, aby byly znamením,
kterým spojujete své životy.
Teď vás prohlašuji za manželku a manžela.
Co Bůh spojí, člověk ať nerozdělí.
- Amen. - Amen.
Jone, můžeš políbit nevěstu.
- Mám tě ráda. - Sluší ti to, ségra.
Vítej v klubu.
Potkali jsme se na jazzovém táboře ve Skidmore.
Byli jsme fakt trapní puberťáci.
Měla basu a knížky.
A pantofle Birkenstock. To byla persona.
Říkal jsem si, „Co to je?“
A říkala blázniviny.
Mně. A ani mě neznala.
Ale říkala, „Ovládneme svět a změníme ho.“
- Pamatuju si. - A já na to, „Jo, to mě baví.“
Řeknu o Jonovi tohle.
Z lidí, co znám, má Jon
největší nadání pro změnu, improvizaci a růst.
Tahle chvíle potřebuje to, abysme ztělesnili, co znamená vztah.
Není to jen šampaňský a krása, ale i těžký věci.
Suleiko, ty přežiješ všechno.
Myslím, že bysme neměli slavit jen tento vztah,
ale i to, kým seš a co se chystáš porazit.
Nezapomenutelný
Ať už tady, nebo tam
Jak píseň lásky Co mě se drží
Jak na tebe pomyšlení Mě neopouští
Nikdy předtím
Nebyl nikdo víc
Nezapomenutelný
Na každý pád
A navždy dál
Nezapomenutelný
To se ví
CENTRUM PRO LÉČBU RAKOVINY MEMORIAL SLOAN KETTERING
Dobrý den, jsem doktor Ghosh, sloužím dnes u transplantaci kostní dřeně.
- Přišli jsme na transplantaci. - Ano.
Vím, že jste si tím už prošla.
Bylo to před deseti lety.
Druhá transplantace může občas být trochu složitější,
ale jsme tu, abychom si poradili se vším očekávaným i neočekávaným.
- Dobře. - Díky moc.
Moc si toho vážím.
Jaké je tady zhruba věkové rozmezí?
Myslím, že…
Bez extrémních případů je to v průměru tak 50 až 70 let.
Posledně si pamatuju, že mě to zaskočilo, protože mi bylo 22.
Co pro tebe můžu udělat?
Nic.
Uzdrav se.
Pamatuju, že posledně jsem se bála daleko víc.
Nevím, jestli je to tím, že jsem starší.
Že jsem spořádanější.
Nebo protože vím, co čekat.
Nebo protože to úplně popírám.
Co myslíš ty?
Čas běží dál.
Ten song byl super.
- Jak je? - Jdeme na to, kámo. Jde nám to.
- Super, že to dáváme dohromady. - Jo.
Jsem rád, že jsem tady. Když mi Matt volal a říkal…
- Ani jsem se nerozmýšlel. Neváhal jsem. - Kámo.
Ono to… Musím si zvyknout na to zpoždění.
Dobře, takže 4/4 budou ve dvou, 5/8 bude ve třech a dvou.
To bude pak. 5/8 tři plus dva.
A 3/2 budou ve třech, velké takty.
Jasný?
Ještě jsem neviděl dirigenta v teniskách.
Přesně tak.
Dechy…
Promiň.
Zdravím všechny.
Díky, že jste přišli. Mám vás fakt rád.
Díky, že to zahrajete.
Je to pořád v procesu.
Bude to znít, jak to zní, než to bude znít, jak to zní.
Tak zahrajme, co máme na papíře.
Asi to nebude stoprocentně to, co je na papíře.
Ale začneme tady. Jdeme na to.
Musíte být konfrontovaní se syrovou realitou toho,
že to možná nezvládnete.
Ale zároveň tomu neochvějně věřit.
Naprosto neochvějně.
Musíte zvládnout oba pocity najednou.
Kreativita je můj způsob, jak chápat svět,
obzvlášť v těžkých chvílích.
Když jsem šla na transplantační oddělení, z jednoho léku jsem měla zamlžené vidění.
A místo toho, abych sáhla po věcech, které mám nejradši,
po psaní a slovech,
došlo mi, že si budu muset najít jiný způsob sebevyjádření.
A bylo to malování.
Můžu ti ukázat, co jsem namalovala?
Teda, ty jo!
Počkat.
- Líbí? - Strašně moc.
Zaměřuješ se na věci jako…
horečnaté sny, Noemovu archu,
je to trochu andělský,
trochu apokalyptický, dystopický…
trochu biblicky symbolický.
Jo, o to mi jde.
DO PRDELE
Vypadá to, jako že se z toho stává série nebo projekt.
To je super nápad.
Tak jo, lásko.
Čau.
Užij si vodu.
Seš teď jako v děloze.
Jo, to je ono.
Asi musím do práce. Utíká mi kvůli bazénu práce.
Dobře. Běž pracovat. Čau.
Jak je?
Nejsem černej, jsem O.J.
OK.
V tomto článku se píše,
že by mě neměli nominovat na Grammy za klasickou hudbu,
protože jsem popový umělec. To je štve.
Seš umělec umělců.
To mám radost.
Měli by to oslavovat, že jsme se rozhodli vytvořit klasickou kompozici
na albu, který není klasický.
To je ještě víc děsí.
Protože klasika už není ta pečlivě střežená ohrádka.
Jeden článek píše, že jsem miláček establishmentu,
soupeřící s Taylor Swift a Olivií Rodrigo.
A v druhém rozčiluju klasický hudebníky,
protože mě nominovali na Grammy za klasickou hudbu.
A nejsem dost klasickej, protože jsem popovej umělec.
O klasické hudbě nic nevím.
Jsem popovej hudebník.
Hudbu nehraju.
Jsem popová hvězda a miláček establishmentu.
Neumím skládat a jsem popovej hudebník.
Jsem miláček establishmentu, ale jazzovej muzikant.
Proč vůbec na něco žárlit, že?
Proč žárlit?
Buďte sami sebou.
Co to je?
- Ta symfonie. - Jo?
Dávám to dohromady.
Teda!
- Slyšíš to? - Jo, krásné.
Zahraješ ještě něco?
Jo, nemám to celý, je to po kouskách.
Aha.
Dávám to dohromady.
Spojuje to jazzový, klasický a další umělce.
To je super.
- Pamatuješ, když jsem sem přišel? - Ano, pamatuju si první den.
- Jo. - Dobře si vzpomínám.
Snažil ses mě ohromit spoustou věcí.
- Stěžoval jsem si, jak zníš. - Jo. Bylo mi tak 18 let.
- Ano. Bylo to úžasné. - To bylo skvělý.
- Zahrajeme si Beethovena. - Tak podívejme.
Je to jako…
Vzpomínáš si na ten zvonivý zvuk?
Musíš dýchat. Nedýcháš.
Musíš se dostat z hlavy.
Chceš říct…
Poslouchej, co říkám. Kolikrát jsem se nadechl?
- Hodně dýcháš. - Jo.
Ale nezpracováváš to tak.
Ne. Ale hodně dýcháš, protože něco vyjadřuješ.
No jo.
Když nedýcháš, jsi jako počítač.
Nic to nevyjadřuje.
Chceš život.
Dýchej.
Ano! To je ono.
To je ono. Musí to znít jako zoufalý výkřik.
Zoufale.
Většinou nevěnuju moc pozornosti článkům, co o mně ostatní píšou.
Nelíbí se mi, že si mě tak škatulkují.
Lidi často myslí, že je tak jedna nebo dvě věci,
co by měl kreativní černoch dělat.
A protože lidi jsou tak zvyklí na tyto konkrétní narativy,
když vidí něco jinýho, musí se jim to strašně zjednodušit, aby to pobrali.
To, čeho jsme dosáhli je umenšovaný.
Nevnímají nás jako součást kánonu.
A to se přesně touto symfonií snažíme narušit.
Začínám se cítit trochu dole.
- No tak, ne. - Chce to víc energie.
Žádný výmluvy. Poslouchej.
Tak jo.
Možná víš…
Co nějakou hru?
Co to hráváme?
Jo.
Teď tohle.
Strašně moc si přeju zbavit ji té bolesti.
Ale nemůžu.
Tohle je moment, je to test.
Není to ničí chyba a nikdo to nemůže kontrolovat.
„Kanál odpojen.“
Věděla jsem, jak na to.
Co se odpojilo?
To chce klid…
Nebylo by Jona Michaela Batisty bez Scottieho Pippena.
Všechny šampionáty…
- Řekl, „Sděl to, jak to je“ - Řekni pravdu
- Miluj tak, jak žiješ - To ti řeknu
Když děláš to, co děláš
Jo, jo
- Chci, ať řekneš, jak to je - Řekni pravdu
- Miluj tak, jak žiješ - To ti řeknu
- Když děláš to, co máš - Řekni pravdu
- Ahoj. - Čau, méďo.
Skončili jsme.
Jedu do Phoenixu.
- Hodně mi chybíš. - Ty mně taky, méďo.
Nech to být, nech to být
Spi, moje malá, neplač
Ukolébavku ti zazpívám
- Čau, méďo. Jak to jde? - Není mi moc dobře.
Je mi strašně zle, křeče v břiše.
- Já nevím. - To zní zle.
Život je někdy tak krutý.
Hej, hříšníku, kam poběžíš?
Celej ten den
Na světě se děje tolik věcí,
ale chtěl bych vás pozvat, abyste to na chvíli pustili z hlavy.
Je toho tolik… Pojďme to nechat stranou.
Pojďme radši vytvořit krásný moment lidské komunikace a lásky.
Jdeme na to.
Říkám skálo
Co je to s tebou, skálo?
Nevidíš, že tě potřebuju, skálo?
Cítím se strašně, proto mi tak přeskakuje hlas.
Včera večer to bylo strašný.
Co se stalo?
Postel se mi naplnila krví, protože mi praskla céva.
Proboha!
- Ahoj. - Čau.
Jak to jde?
Maluju a fakt se mi daří rozvíjet nápady.
A snažím se léčit.
To se musí stát.
Jsme na cestě.
A…
tuhle poslední chci věnovat Suleice.
Můžeme přepnout tu hudbu? Možná z ní se mi chce plakat.
Je to emocionálně manipulativní.
Napíchneme ti kmenové buňky.
Promiň.
Už je to skoro venku.
Čau Lizzie G. Čau Lizzie P.
Čau, Susu.
Říkala jsem Carmen, že maluju žirafy,
protože jen díky nim nebrečím.
Zlatíčko. Můžu je vidět? Dej to blíž ke kameře.
Dej mi ještě dvě sekundy, začínáme v…
- Jé, 10:10. - 10:10.
Hezký.
Počkáme do 11:11.
Ne. 10:10 je taky fajn.
Jo, Carmen, vidím, jak hýbou rameny.
Kdybych neměl ani floka Budu boháč jako Rockefeller
Jo, Lizzie Presser. Do toho.
Hurá!
Nejlepší transplantace kostní dřeně.
- Máme vás rádi. Uvidíme se. - Ahoj, máme tě rádi.
Miluju tě.
Kam jdeš?
- Odcházíš? - Ne.
Dobře.
Myslím, že můžeme, zkontroluju toto…
Právě jsi úzkostlivý a bojíš se.
Jo.
Je toho hodně.
Když si budeš říkat, „Nechci se ani hnout,“
je důležité myslet na ten záměr.
„Cítím úzkost a jak mi bije srdce.
Cítím, že nemůžu dýchat. Cokoli.
Ale půjdu k tomu, o čem vím, že to chci, místo toho, čeho se bojím.
Strašného výsledku.“
Nedávej tomu žádnou energii. Vůbec ti to nepomáhá.
Vrať se k tomu, o čem víš, že chceš, aby se to stalo.
Jo.
Co budeš dneska dělat? Co se bude dít?
Budu dlouho pracovat.
Jaký je to pocit, myslet na práci?
Je to na nic.
Na nic?
Chápeš. Nechce se mi nic dělat.
- A jak se s tím popasuješ? - Prostě to uděláš?
Prostě to uděláš. Jsi profesionální a uděláš to.
Ale už to tak v životě dělám spoustu let.
Aha.
Tohle je jedna z nejdůležitějších věcí ve tvém životě.
Jo, ale občas z toho chceš vyskočit.
Víš co?
Kdybys na to měl mít ten pravý den, bylo by to dneska.
S tím, co se děje se Su, určitě. Dneska by byl ten den, kdy vyskočit.
To by dávalo smysl.
Ale na druhou stranu, tohle je prostě to, co se teď děje.
Jo!
Když mají v Africe bubnové kruhy, všichni sólo improvizují do rytmu.
Takovýto by bylo, aplikovat to na jazz.
Není to jedno sólo a všichni ostatní…
Je to jinej koncept.
Všichni sólujeme.
Prostě to musíme najít.
Jo.
- Viděls, jak jsem byl uprostřed? - Jo.
To je taky super pocit.
Je to… A pak jdeš na další notu.
- Cože? - Super.
Po chvíli.
Počkej si tam a pak to pusť.
Everybody wants to live free.
Nemůžu vůbec vypnou hlavu, kámo.
Už tak tři dny nespím.
Panebože.
Ta úzkost.
Musím se nějak vyspat.
V posledních letech mám problémy s úzkostí a panickými atakami.
Jednou mi přišlo, jako by se mi mělo zastavit srdce.
Nevěděl jsem, co to je.
Možná jsou to nervy.
Možná nemocniční pohovka.
Možná všechen ten tlak.
Panebože.
Možná všechno, co je v sázce, abych tu skladbu dodělal.
Co je v sázce s reprezentací své rasy a kultury.
Co je v sázce s nápady a tvůrčím potenciálem,
které do vás vložili.
Občas na to musíte zatlačit.
Bez tvých obrázků je to tak osamělé.
Bylo těch pět týdnů pro tebe dlouhých, mami?
Nebo utekly?
Je to jak bezčasí. Netuším, kolik času uběhlo.
Mohlo by to být pět let nebo pět hodin.
Pravda.
- Jde to rychle. - Bylo toho na tebe moc?
- Jone? - Ještě nevím, jak jsem se cítil.
Za pět let ti dám vědět.
Přesně.
Hledej velkej.
Z nejtěžších chvil v životě se máte vrátit
silnější a odvážnější.
A větší bojovníci, díky tomu, čím jste si prošli.
Nechci mít hroší kůži.
Chci cítit všechno, co se mi děje.
Strašné věci, krásné věci.
Chci být všemu otevřená.
To je tak krásný.
Díky moc. Díky.
Díky.
- Gratuluju. - Díky.
To je tak milé.
To je tak hezký.
To nic.
- Všichni v pohodě? - Já jo.
Jone, všechny ty nominace na Grammy jsou úžasné.
Navíc v tolika různých kategoriích.
Ocenění neurčují hodnotu, ale určitě bych chtěl nějaká získat.
Vyzařuje z tebe čestnost a dobrota,
optimismus a pozitivita.
Je pro tebe důležité působit tak pozitivně?
Je to něco, co z nějakého důvodu ztělesňuješ?
Myslím, že je to přirozené a lidi to chtějí.
Je to pořád, víte… Ať působím kdekoli.
I tento rozhovor, když s vámi mluvím. Mezi náma dvěma. Jsem za to rád.
Jsem rád, že je možné tato slova zvěčnit.
Ať to ve světě udělá cokoli.
Věřím, že to má velký dopad a chci, aby ten dopad vedl k radosti.
Chci, aby vedl k tomu, že někomu pomůže nebo ho uzdraví.
To je skutečný. Hodně skutečný.
Celou věčnost jsou černoši zesměšňovaní,
kradou pro kameru, smějí se a dělají tanečky.
A jen tak je lidi mohli vidět.
Máme tady jakousi psychózu ohledně toho,
jak vnímáme černé baviče nebo intelektuály.
Něco skutečně musíme překonat,
abysme pochopili celý rozsah toho, co můžou světu nabídnout.
Občas to nevnímáme, dokud není pozdě.
Takže je důležitý, abych zmínil i tohle.
Jsem smutný Jako my všichni
Soul si broukám
Z života svůj cíl mám
Něco už na tebe čeká, příteli
Hudba ve všech svých formách
bude dnes večer oslavována na 67. udílení cen Grammy v Las Vegas.
Nejnominovanějším umělcem je Jon Batiste.
Koukejte na ten oblek.
Nevím. Kdo to je? Jen mě všude postrkují.
Dobře. Musíš být tam a soustředit se.
Medituj, modli se a soustřeď se.
Už se nemůžu dočkat.
- Vystoupení. Práce není ještě hotová. - Práce ještě není hotová.
Odpolední? Ještě ne.
Večerní, odpolední jsem měla před pár hodinama.
Snažím se nějak snížit množství večerních léků.
Protože když si je beru naráz…
Ale měla by to být v těle kontinuální věc.
Můžem.
Náš další interpret usiluje o víc Grammy než kterýkoli jiný umělec.
Dneska už vyhrál čtyři ceny.
A pořád může mít ještě nahrávku a album roku.
A ukáže nám proč. Nezaměnitelný, Jon Batiste.
Bože, to je nádhera.
Když se takto hýbu
- Nevím proč, ale cítím - Svobodu
Jo
Slyším song, co mě přenese zpět
- A cítím takovou - Svobodu
- Můžu žít - Chci žít
- Získám - Získám
Je to má svoboda
Ty šaty jsou úžasné.
Dolů jdeme, ať můžem zase vzhůru
Jsou tam? Jen ať koukají
Na místě nevydržíš
Nic už nezkoušíš
Zadarmo netoužíš
Jsou to prachy, prachy, prachy
Je to tak dobrý.
Všichni vstávejte!
Ať vás vidím vrtět
Ať vás vidím křepčit
Dotkněte se okamžitě obrazovky a sdělte svá požehnání.
Můžeš to rozbít?
- Říkám jo! - Jo!
- Ať už se vrtíš!
Ať už se vrtíš
Ať už se naladíš
Pokud ti nikdo…
Nedal změnu
…svolení být sami sebou, teď vám ho všem dávám.
- Ať už se vrtíš - Buď svůj
- Chci ať to zlomíš - Říkám jo
- Jo - Ať už se vrtíš
Když se takto hýbu Nevím proč, ale cítím
Svobodu!
To bylo úžasný. Neuvěřitelný.
Teda. Neskutečný.
Povedlo se to.
Roztancoval fakt úplně všechny.
To bylo to nejlepší z New Orleans.
Ovládl celé Grammy.
Dobrý večer a ať vládne láska.
Vážně tvrdá konkurence.
Už půl století nabízejí alba umělcům prostor pro sdílení
svých inspirovaných projevů.
Tato hudba se může stát intimní součástí našich životů,
popisující a proměňující kulturu.
Tady je deset umělců, kteří nám nabídli to nejlepší ze své kreativity.
ALBUM ROKU
Už vyhrál, o to jde. Čtyři Grammy jsou hodně.
A Grammy získává…
We Are.
Jone Batiste!
Panebože!
To je neuvěřitelné.
Hej!
Ty jo!
- Teď si ho vezmeš? - Už jsem si ho vzala.
Ty jo! Díky.
Sakra!
Víte co. Ve svém nitru věřím,
že neexistuje nejlepší muzikant,
umělec, tanečník, herec.
Tvůrčí umění je…
subjektivní.
A promlouvají k lidem, když jsou na tom v životě nejhůř.
Jako by vznikala skladba nebo album
a měli něco jako radar vyhledávat ty, kteří to nejvíc potřebují.
Teda vlastně…
Chci poděkovat Bohu.
Prostě na svém řemeslu pracuju každý den.
Miluju hudbu. Hraju ji už od mala.
Pro mě je to víc než jen zábava, je to duchovní činnost.
A tohle říkám všem skutečným umělcům a muzikantům.
Pokračujte.
Buďte sami sebou. To je celý.
Mám vás rád, i když vás neznám.
Dobrou noc. Hej!
Jone Batiste!
Znovu vítězí. Gratulujeme.
Bylo to skvělý. Tys byl skvělej.
Ryane!
Gratuluju!
Nádhera. Bude to zlatý?
- Máš to mít. - Máte to mít, lidi. No tak, Jone.
Dobře, pomůžu ti a pak…
- Jone. - Jone.
Jone, podepíšeš se mi?
Jone, podepíšeš se, zlato?
O víkendu se ve Vegas udílely Grammy.
Gratulace Jonovi Batistovi, tomuhle bratrovi se daří.
Opravdový muzikant. Vyhrál album roku.
Co si máme myslet o této, s prominutím, perverzní věci, co se na Grammy stala?
Porazil Billie Eilish za album roku.
Porazil Little Nas X. Tyhle alba lidi poslouchali.
Jon Batiste nám předvedl vystoupení jako z Ellen Show.
Vypadá, jako by se zasekl ve Pharrelově videoklipu k „Happy.“
- Nezneucťuju ho, je skvělej… - Fajn chlap.
Poprvé po 14 letech vyhrál Album roku černoch.
- Věděli jste to? - Cože? Vážně?
Jsou z leštěné kůže a možná by se hodilo…
Mám jen kůži, co absorbuje.
- Omlouvám se. - Taky se omlouvám.
V pořádku. Přijdu k vám příště.
Nepomohl bych tomu, a to mám to nejlepší.
Jen krémové leštěnky, žádné vosky.
Tak příště. Neřešte to.
- Dobře. - Díky moc.
- Sedím vám na leštícím místě. - Jste celebrita?
- Co to… - Máte kameramana.
Je to jen kamarád. Natáčí nás.
- Dobře. - Jen je tady.
- Co děláte? - Jsem muzikant.
- Vážně? - Jo.
Přesně. Měli jsme…
- Měli jsme včera vystoupení. - Na cenách Grammy?
- Byli jsme tam včera. Bylo to úžasné. - Díky. Super.
- Ohromilo nás to. Vážně. - Ohromilo.
Nejsou lepší vystoupení.
- Ten tanec… - To jste vy?
- Jo. - Jste na obálce.
- Vidíte. - No, nebudeme vás obtěžovat.
Těšilo mě, díky. Mějte se.
Těšilo nás.
Nebude vás to nic stát, ale na lakovanou kůži to není.
- Aha, dobře. Nevadí. - Můžu to udělat.
- Určitě? - Jo.
- Skvělá práce včera! - Díky.
- Jo. Dobře. - Fajn.
Požehnej mi, bratře.
- Vítězové. - Blahopřejeme!
Přesně. Díky.
Teda.
Každý má svou vlastní cestu.
Všichni směřujeme ke své cílové destinaci.
Svět vás definuje.
Velké úspěchy. Velké prohry.
Její zdraví selhává a její knížka je bestseller New York Times.
To je její cesta.
Vyhrál jsem pět Grammy. Album roku.
Největší hudební ocenění.
Přijedu domů a ona je zpátky v nemocnici.
S tím se potýkáme.
CENTRUM PRO LÉČBU RAKOVINY MEMORIAL SLOAN KETTERING
Povedlo se ti to.
Mám to až v žebrech.
Pomůžeš mi se znovu posadit?
Chtěla jsem si přilepit obrázky.
Dobře.
Uvidíme se večer?
V kolik?
Později?
Uvidíme se večer.
PŘEDEHRA
To As dur, co?
Zahraj tu melodii, ať to slyším.
Co na to říkáš?
Líbí se mi.
Super. Zkusíme to znovu a nahraju to.
Jo.
Zahraj to s autoritou.
Divoký západ. Opuštěný. Seš kovboj.
Nebojíš se.
- Jone, tady. - Vydrž.
- Ahoj. - Jone, tady.
- Jone, tady prosím. - Jone, tady.
Jone, podívej se sem.
Sledujte to!
- Vyskočíš pro nás prosím? - Jo.
Bum.
Sakra, ani jsem nechtěl bejt slavnej. Nedělal jsem hudbu s tím cílem.
To je atmosféra.
I když jsem za to vděčnej, kdybych dál stoupal žebříčkem slávy,
bylo by to jen víc věcí, co vás odvádělo od rodiny a přátel.
- Je těžké to publikum roztančit. - Já vím.
- Spoléhám na tebe. - Roztočím to.
Musíte se bránit tomu, aby to nepřebrala ambice.
Bude to takové, možná trochu větší.
Chci, aby na tom byl efekt šachovnice.
Musíte zabránit, aby z toho byl hlavní způsob,
jak se vztahujete k sobě a ke svým blízkým.
Je to jako žít dvojí život nebo tak něco.
- Zdravím. - Dobrý den, doktore Charlesi.
- Jak se daří. - Jsem tady a jsem tu rád.
- Výborně. - Jak se máte?
Jsem v pohodě.
Spala.
Tak začneme, jak se daří transplantátu?
Jak vypadá kostní dřeň?
Dřeň vypadá skvěle, neviděli jsme buňky leukemie,
to znamená, že jste zcela v remisi.
- Super. - Dobře.
Tak probereme problémy, mladá dámo.
- Pozitivní myšlení. - Dobře. Odvahu.
Bude ta remise trvat pět let a pak se to vrátí?
Odpověď zní, že nevíme.
Co děláme jinak? Teď nekončíme chemoterapii.
Dokud funguje, budete ji brát.
- Takže chemoterapie napořád? - Jo.
Z devadesáti procent je to snižování rizika.
Stojí vám za to riskovat?
Chápu.
Budou situace, kdy se budete muset rozhodnout,
jestli budete riskovat vystavení se tisícovce lidí.
Děláte to, abyste žila, ne abyste přežívala.
Žijete každý den, jako by byl poslední.
Jste tak jedinečná, pro vás čísla nic neznamenají.
Jaký jo rozvrh na biopsii?
Šest, devět a dvanáct měsíců.
Pak každých šest měsíců a za pět let to můžeme přehodnotit.
Vypadáte ustaraně.
Ne. Asi jsem v pořádku.
Myslím, že myšlenka na chemoterapii napořád je…
- Děsivé je to slovo „napořád.“ - Chápu.
Nemusíme to dělat.
- Pamatujte, že je… - Ne.
- Není to desáté přikázání. - Jo.
Uděláme to, co nám připadá správné… ale musíme to propočítávat.
Teď uděláme tohle, ale pamatujte, že jen hlupáci a mrtví nemění názor.
Oba můžeme změnit názor.
Jsem v pohodě, jen…
A měli jste tu lidi, co to dělali napořád, měli dobrou kvalitu života a zvykli si?
A jak jsi teď na tom s vírou…
ve všechno?
Věřím, že všechno se může změnit?
TERAPEUTKA JANE
Věřím, že všechno se mění.
Pán Bůh dal, Pán Bůh může i vzít.
Během chvilky.
Všechno může zmizet.
Samozřejmě, že chci, aby něco bylo jinak.
Ale myslím, že teprve začínám chápat,
co je to opravdové přijetí.
A opravdový vděk.
A to pochopení je urgentní.
Dobře. A jak jsi to zpracovával?
Mám volbu…
která se mi teď zjevila
a kterou bych měl udělat.
A nemá co dočinění s tím, co lidi zvenčí vidí.
To není jednoduché.
Vyžaduje nemít strach.
Mám zprávy ohledně našeho drahého přítele, Jona Batisty.
Jon se rozhodl odejít.
Já vím. Cítím to stejně.
Bude mít čas pro sebe,
a zaslouží si ho, z nejlepších důvodů.
Jsem moc rád, že to děláš…
Jon Batiste má v Carnegie Americkou symfonii.
Jon Batiste je v Carnegie hall perspektivní umělec…
…bude to, „vyvrcholení více než století černé výjimečnosti.“
V této skladbě tento oscarový skladatel
vzdává hold umělcům jako Duke Ellington,
James Reese Europe, Mahalia Jackson a Nina Simone,
kteří v Carnegie vystupovali.
Dobrý večer.
Vítejte v Carnegie Hall.
Není to tady úžasné?
Jste připraveni?
Jsem po skoro roce poprvé venku.
Jste připraveni na Toho muže?
Maestro!
Král New Orleans!
Dámy a pánové, prosím aplaus…
pro Jona Batistu a Americkou symfonii!
Tak jo.
Ahoj!
Díky!
Teda!
Rozjedeme to?
Užijte si to.
Od svítání dnem do stmívání
Noc pro nás přichází
Ale to překonáme
Od svítání dnem do stmívání
Noc si pro nás přichází
Ale to překonáme
Vypadl proud.
Na pódiu vypadl proud.
Vypadl proud.
Pořád nejde proud.
Zkontrolujte si sluchátka.
Kde žalem hoříš
Tam krásu vidíš
I má duše
Slzy roní
Ale na křídlech našeho Pána
Stoupám!
Až na vrchol hor
Tam, kde světlo bdí
A slunce září
Tak jasně
A na tu píseň
Bez přestání
Myslím
Vidíte, moc Boží nic nezastaví.
Proti této akci brojilo tolik sil.
Spousta věcí se snažila tuto akci zatrhnout.
I během vystoupení. Věci, o kterých ani nevíte.
Ale to, že jsme tady a hrajeme hudbu.
Celé hudební diaspora.
Díky, že jste to s námi zažili.
Děkuji.
Pij vodu
Nikam nezmizela
Pořád stejně ji cítím
Pokaždé, když tě vidím
Nikam nezmizí
Myslel jsem, jak nejsem bystrý
Tvým plánům Bůh se vysmívá
Myslel jsem, jak neválím Teď na jinou cestu mířím
Letní dobrodružství
K tomu nás stvořili
Musím tě mít A to se nikdy nezmění
Nikam nezmizela
Pokaždé, když tě vidím
Pořád stejně ji cítím
Nikam nezmizí
Dobrodružství hledám
K tomu nás stvořili
Musím tě mít A to se nikdy nezmění
Nikam nezmizela
Pokaždé, když tě vidím
Pořád stejně ji cítím
Nikam nezmizí
Ne, ne
Překlad titulků: Ondřej Zacha