Smutek má pět fází.
97. DEN
Popírání, hněv, smlouvání,
deprese a nakonec smíření.
Ale „fáze“ není ten nejlepší výraz. Spíš jsou to úrovně jako v počítačový hře.
Na druhou úroveň se dostaneš, až když dokončíš jedničku.
Někdo uvízne na určitý úrovni, protože je to moc těžký.
Jako duhová dráha ve hře Mario Kart. Jakej psychouš ji vymyslel?
KDE JE WANDA?
1. POPÍRÁNÍ
Je to v pořádku.
Je to jen nedorozumění.
Určitě to jsou normální, milí lidi a až se vrátí, tak se to vyřeší.
„Normální lidi“, jo?
„Normální lidi“, Dedo?
Mají na zahradě tajnej bunkr.
A jejich malá dcera tě málem zastřelila.
Kuší.
Pokud má internet pravdu, pobíhají po lese a hledají si další oběť.
Carlotto, snad nevěříš tomu, že jsou kanibalové?
Jo.
Před třema měsícema by mi to přišlo neuvěřitelný, Dedo.
A taky bych nevěřila,
že muž mojí terapeutky nosí kuklu,
aby mohla předstírat, že šuká s lupičem.
Nebo že si můj brácha koupí jako mazlíčka tygra.
A taky bych nevěřila, že...
že naše dcera jen tak zmizí.
A rozhodně bych nevěřila, že mi manžel už měsíce lže do obličeje.
Dej mi svůj mobil.
Proč?
Jakej máš plán?
Zavolám policii. Dostanou nás odtud.
Taky žádný signál. Skvělý.
Jo, mají tu tlustý stěny.
Možná s olověným pláštěm. Obdivuhodný.
Už to mám.
Je to celkem romantický.
Neopovažuj se.
Asi jsou to preppeři.
Co?
Preppeři. Lidi, co očekávají konec světa.
Jo.
Tak ať už klidně nastane.
Jeden můj kolega byl prepper.
Byl skvělý štukatér, ale zjistili jsme, že pije vlastní moč.
Hej! Pusťte nás!
- Carlotto. - Pusťte nás!
Carlotto, něco nás napadne.
Možná to má další východ.
Zkusím to já.
Třeba není zavřeno pořádně.
Ne, je to zavřený pořádně.
Cíl byl zneškodněn. Prezidenta o tom ihned zpraví.
Americká veřej...
97. DEN
02. DEN
Čau. Nevěděl jsem, co máš ráda, tak jsem přinesl kuře teriyaki.
To je můj oblíbenej sendvič.
Pro případ, že jsi vegetariánka, jsem se vrátil pro zeleninovej.
Nejsem.
Jo, dobře.
Ten zeleninovej vypadá hnusně.
Chrisi, na rovinu.
Už jsem tady dole skoro dva dny.
Většina pohřešovaných se najde za dva až tři dny.
Ze statistickýho hlediska mě mají do 36 hodin najít.
Je to jen otázka času.
Takže by bylo nejlepší, kdybys mě zkrátka pustil.
No jasně.
- Prostě ti to sundám, jo? - Fakt.
Neřeknu o tobě ani slovíčko.
Byl jsi milej.
Koupils mi sendvič.
Dávám ti tu šanci.
Ty mi dáváš šanci?
Tak když chceš být takovej...
Sundersheim není až tak velkej.
Víš, jak často tu zmizí sexy sedmnáctka?
- Nikdy. - Tys o sobě řekla, že jsi sexy?
Budu si tu jíst ten sendvič a čekat, až tady zaklepe pátrací skupina.
A ty pak spustíš...
„Wando, řekni jim, že jsem ti přinesl sendvič!“
A já na to: „Promiň, kámo.“
Povím tomu policajtovi, že jsem děsně traumatizovaná
a že ten hroznej kluk musí do vězení.
Tam si tě mezi sebou budou předávat jako pastu na zuby.
Skončilas?
Kam mám chodit na záchod?
- To je vtip. - Tohle není hotel, Wando.
To přece nemůže fungovat, ani pro jednoho z nás.
Chceš snad denně po těch schodech vynášet kýbl sraček?
Uvědom si jedno.
Tohle ti rozhodně neprojde.
Neumíš v tom chodit. Policie tu prohledává domy.
Každou chvíli přijdou, najdou mě a ty půjdeš do vězení!
Z těch blábolů mě bolí hlava, jasný? Dost už!
Pusť mě ven!
Je mi líto.
Chrisi!
Hej, poslední šance! Varuju tě. Chrisi!
Chrisi!
2. HNĚV
A jak to uděláš, Dedo?
Upřímně.
Když se něco posere, tak ty...
- to ještě zhoršíš. - Aha...
Proč jsem vůbec šla za tebou?
Já už jsem tě přece odepsala.
S náma byl konec. Byla jsem svobodná.
Už jsem za tebe nebyla zodpovědná.
A pak jsem si všimla, že se zase pouštíš do nějaký hovadiny.
A co jsem udělala?
Šla jsem za tebou.
Jako vždycky.
Jako nějaká blbka.
Mohla jsem tě nechat jít samotnýho.
Zastřelila by tě ta holka s kuší a byl by pokoj.
Nečum na mě jako postřelená vydra, jako bych tě snad měla litovat.
Tebe já nelituju. Já lituju sebe!
Nebul.
Ne abys začal bulet!
Já nebulím.
- Nech toho! - Já se snažím.
Pláč máš zakázaný, Dedo.
Tak co tu mají?
Sušený maso.
Ananas v konzervách.
Dobrůtka! Konzervovaný fazole.
A konzervovaný fazole v BBQ omáčce.
Snad tu máte dost osvěžovačů vzduchu, vy psychopati.
No skvělý!
Rýže!
Kde ji jako uvaříte, vy chytráci?
Kde tu podělanou rýži uvaříte?
Někdy se i baví.
Carlotto, možná...
Tak jo.
Tak, Dedo.
Jaký jsi měl plán?
Dál pokračovat, dokud nedojdou peníze,
a doufat, že si nevšimnu, až nám exekutor odnese nábytek?
- Tak daleko by to nezašlo. - Proč jsi mi neřekl, žes přišel o práci?
Mohli jsme to vyřešit. My dva spolu, jako tým.
Nemohl jsem, protože...
Protože co?
Nic. Máš pravdu. Měl jsem ti to říct. Promiň.
- Ne. Cos chtěl teď říct? - Nic.
- Něco jo. - Nic.
Řekls „protože“ a po tom obvykle následuje něco dalšího.
Zapomeň na to.
Protože co, Dedo?
Protože...
poslední dobou...
jsou tvoje záchvaty vzteku dost prudký.
Záchvaty vzteku?
Já žádný nemám!
Jasně.
Hej!
Pusťte nás odtud!
Vy podělaný šílenci!
Pojďte nás sníst, než se zkazíme!
- Jasně. - Hej!
Proč nic neděláš?
- A co mám dělat? - Co já vím!
Najdi cestu ven. Vymysli plán!
Dostaň nás odtud a neseď na prdeli!
To...
Páni.
- Co? - Nic.
No...
Kdo ví, jak dlouho tu zůstanou.
Mají taky svoje potřeby.
Jistě, samozřejmě.
Žádný slutshaming, Dedo.
To nedělám. Já jsem ohromenej.
Tihle preppeři jsou perfektně připravení.
Důkladně a na všechno.
Jak perfektně připravený musí prepper být, aby byl připravený perfektně?
Dedo, jseš fakt nechutnej.
13. DEN
Hele, něco se přihodilo.
Vypral jsem ti oblečení,
ale přimíchalo se k babiččiným starým věcem
a ona ho odnesla do kontejneru.
Tak jsem šel do sekáče, ale neznal jsem tvoji velikost.
Do obchodu se sendvičema jsem dorazil až po poledním návalu
a už tam neměli nic dobrýho.
Donesl jsem tuňákovej...
Wando?
Já už to tu nevydržím!
Už nechci srát do kýble.
Jestli budu muset sníst další sendvič, tak někoho zavraždím!
- Nemůžu dýchat, Wando. - To je mi fuk.
Promiň.
Bože. To je nechutný.
Skoro jsi mě zabila.
To jsem měla v plánu.
Holka.
Uvěznils mě tu.
A strčils mi prst do oka, psychouši.
Vždyť jsi mě škrtila!
Mohls mě oslepit!
A navíc jsem ti říkala, že toho podělanýho tuňáka nesnáším!
Co to do tebe vjelo?
Už dva týdny jsem ve sklepě nějaký babky!
To do mě vjelo!
Až se odtud dostanu, budeš fakt v prdeli.
Neumíš si představit,
co jim navykládám, žes se mnou dělal. Budu vystupovat v podcastech
a vyprávět jim, jaký zvrácenosti jsi se mnou dělal.
A oni budou říkat: „Ty jo, ten Chris je vážně zvrhlej.“
A dají ti nějakou přezdívku, třeba „Podivín ze sklepa“.
Budou si z tebe dělat prdel na tiktoku.
Natočí o tom film, ve kterým tě bude hrát nějakej blbeček,
co bude říkat: „Ahoj, já jsem Chris.
Jsem perverzák a zamykám holky ve sklepě.“
Jseš fakt děsná.
- Já že jsem děsná? - Jo!
Jseš děsná. Tos byla už ve škole. Teď jsem si na to vzpomněl.
- Cože? - Ty i ty tvoje kámošky.
Ta vaše děsná holčičí tlupa.
- To není pravda. - No jasně.
Celou dobu jste ostatní psychicky terorizovaly na sítích.
„Komu budu lajkovat post?“ „Koho označím?“
„Jak jen zařídím, aby všichni věděli, jak je tahle párty skvělá? Hlavně lidi,
co nebyli pozvaný?“
A potom jste se bavily tím,
že jste flirtovaly s klukama, co na vás neměli,
aby si na chvíli mysleli, že možná mají šanci.
A pak z toho samozřejmě nic nebylo!
- To si o mně myslíš? - Co?
Jestli si myslím, že jsi oblíbená a atraktivní?
Jo.
A že máš díky tomu vliv?
Jo, to rozhodně.
Očividně si ani pořádně neuvědomuješ, co vlastně způsobuješ.
Já přece nemůžu za to, že mi to sluší a jsem oblíbená.
No vidíš, sama to o sobě říkáš.
- To je přesně ono! - Sám jsi to teď řekl!
Přece není totéž, když to řekne někdo jinej a když ty!
Sama o sobě to říkat nemůžeš!
Představ si, sice je to nereálný,
ale kdybys o mně řekla něco pěknýho.
Třeba: „Chrisi, ty jseš fakt...“
„Tvoje vlasy jsou v pohodě.“
Já bych pak neřekl: „Jo, jsou v pohodě,“ protože bych tomu nevěřil!
A to má být jako dobře?
Promiň, že jsem donesl tuňáka.
Chrisi?
Jo?
Tvoje vlasy jsou v pohodě.
3. SMLOUVÁNÍ
Ruce za hlavu! Čelem ke zdi!
Mám AR-15.
Stačí, když divně vydechnete, a použiju ji.
- To je puška. - Ke zdi!
Ano.
Už jsme čelem ke zdi.
Jdu tam. Jestli nebudete čelem ke zdi a s rukama za hlavou...
Ruce.
...budu to brát jako útok a vystřelím.
- Rozumíte? - Jo.
Tak rozumíte?
- Jo! - Jo! Rozumíme, jo!
Bože.
Dedo, co to je?
Čelem ke zdi!
Přišli jsme v míru, opravdu.
Kdo jste a co chcete na mým pozemku?
My jsme Carlotta a Dedo Klattovi.
Mrzí nás, že jsme sem vnikli.
Hledáme pohřešovanou dceru.
Jmenuje se Wanda.
Musíme je zneškodnit, mami?
Beruško, ne.
Zatím ne.
Ale chytilas je ty, že ano?
- Svážeš si je? - Jo.
Jo? Na, zlatíčko.
Skvěle.
Jde ti to výborně.
- Teď! - Hej!
- Odvážný. - Odlož zbraň, nebo jí zakroutím krkem.
Sakra, Dedo. Jo!
- Odlož zbraň! - Dobře.
Nedělej žádný náhlý...
- Dedo! - Moje koule.
- Šlo mi to, mami? - Výborně.
Paráda. Jsi skvělá.
Běž nahoru, ano? Spát. Já to dodělám. Dej mi to.
Mám tě ráda, beruško. A moc.
Já tebe taky.
A teď se otočte. S rukama za zády.
Promiňte, byla to hloupost.
To ano.
Ruce dozadu.
Ne tak natěsno. Zařezává se to!
Jo? Oba na kolena!
Poslyšte, nevím, kdo jste.
Neviděla jsem nikoho z úřadu, kdo by vypadal jako vy.
Asi patříte k nějaký levičácký partě naivních dobráckých záškodníků, co?
Chcete patriotům, jako jsem já, dělat potíže?
Nebo možná celýmu DNŘ.
- Jsme v prdeli. - Pardon.
DNŘ?
Děti Nové říše!
Ale to jste věděli.
Jsme obyčejní rodiče.
Naše dcera zmizela.
Proč jste sem teda nezavolali policii?
No, protože...
Protože policie je naprosto k ničemu?
Tak s tím souhlasím.
No právě.
Člověk se o sebe musí postarat sám. Ochraňovat svoji rodinu.
- Jistě to vnímáte stejně. - Jo. To je pravda.
Vládnoucí třídě já nevěřím.
Proto učím Toni doma.
- Opravdu? - Jo, proto umí už od pěti let střílet.
Od šesti zabíjí králíky a stahuje je z kůže.
Pěkný.
Jistě byste svoji dceru taky chránila všemi dostupnými prostředky.
Jo.
Takže už odtud smíme odejít?
Nenechávejte nás tu! Prosím!
Aspoň nám to uvolněte.
Mám klaustrofobii!
Bože!
Nemám klaustrofobii, to jsem jen tak řekl.
33. DEN
Je to fakt hrůza.
Směska vražd a prostituce.
Pan učitel Neubert to vybral pro třináctiletý.
Nemohli jsme hrát Kočky?
Když se nad tím zamyslím, je to divný.
Kolik ti bylo? Dvanáct?
Perfektní věk na roli šlapky.
Tehdy to bylo naposled normální.
Co? Žes hrál v 16 sériovýho vraha?
Ne, bylo to poslední léto před smrtí mých rodičů.
- Vstávej. - Ne.
- Vstaň. Prosím. - Ne.
Vím, kdy si vyrazit.
A kdy zůstat doma.
Jak si věci zařídit.
Tak šup.
- Dělej! - Tak dobře.
Odchytil jsem prodavače novin,
ale nic se nezměnilo.
Ležím v dešti...
Ne, „větru“.
Ahoj.
Jo.
- Ale snažím se. - Ale snažím se.
- Já se snažím. - Já se snažím.
Nepodlehnu...
...moderní lásce.
- Kráčí vedle mě. - Moderní láska.
- Prochází kolem mě. - Moderní láska.
- Dostane mě včas do kostela. - Dostane mě včas do kostela.
Něco tu mám.
Panebože! To je super!
V jednom bazaru jich měli kupy.
Krása na hřišti.
Fighting Beat 2.
Ledový tornádo?
Motýlí muž.
Motýlí muž!
Nic z toho neznám.
Já taky ne, ale stály dohromady tři eura...
Jsem spokojená. Už čtyřikrát jsem viděla druhou řadu 24 hodin.
Jestli ještě jednou uvidím, jak Kim Bauerová narazila na pumu, tak...
Chci říct, že děkuju.
Musím s tebou o něčem mluvit.
Víš...
Chápu, že nejsi zrovna v lehký situaci.
Ty lidi, pro který Lukas dělá, jsou nebezpečný, takže mě nemůžeš pustit.
- Wando, já... - Ne, prosím, jen mě vyslechni.
Přemýšlela jsem o tom.
Nemůžeme proti těm lidem něco podniknout?
Říkals, že Lukas mluvil o jakýmsi „velkým šéfovi“.
Já nevím. Mluvil o „Kingovi“.
Nevím, jestli to je jméno, nebo přezdívka.
Dobře. King.
Tím začneme.
Takže budeme předpokládat, že to byl právě King,
kdo Lukasovi uložil zabití té ženy.
Tak. Vyvstává otázka,
proč to udělal.
Co se snaží utajit?
- Byla to novinářka, ne? - Jo, natáčela videa na net nebo co.
Novinářka. Dobře.
Novinářka.
Když někdo zabije novinářku,
tak nejspíš proto, že zjistila něco, co mělo zůstat utajený.
Tak.
A když my dva zjistíme, o co se jednalo, tak to můžeme nahlásit na policii.
Pošlou je do vězení, já půjdu domů a ty z toho budeš venku.
Budeme tým. Jako Jack Bauer a Tony Almeida.
No jasně.
Takže my dva zlikvidujeme podsvětí v celým Sundersheimu?
- A proč ne? - Wando.
Nezůstanu tady dole navěky.
Buď uteču, nebo propašuju ven vzkaz.
Nebo se rozčílím a hodím ti tu telku na palici.
A když nic nevyjde, můžu se zabít.
To neříkej.
Myslím to vážně. Pro co mám žít?
Pro Ledový tornádo?
Nebo budeme spolupracovat, vymyslíme plán
a oba z toho nějak vyvázneme.
No fakt, co můžeš ztratit?
4. DEPRESE
Mrzí mě to.
Dedo, nech toho.
Opravdu mě to strašně mrzí.
Ale nejen kvůli tomu,
že jsme zavření v bunkru ozbrojený pravicový extrémistky.
Mrzí mě, že jsem ti neřekl o svým propuštění.
Já...
Strašně jsem se styděl.
Když mě rodina nejvíc potřebuje, vždycky to podělám.
- Vždycky. Pokaždý. - Dedo.
Jo, Carlotto, je to tak.
Jen si vzpomeň.
Třeba když se Ole narodil a doktoři řekli, že je hluchý.
Já jsem se hned v panice zhroutil,
ale ty jsi řekla: „Dedo, koukej se sebrat.
Není to tak zlý, nebudeme ho kvůli tomu mít míň rádi.“
- Jo. - A mělas pravdu. Nic to nezměnilo.
V tu chvíli jsi ale podpořila ty mě, ne naopak.
A stejný to bylo, když zmizela Wanda.
Od té doby si připadám tak...
neužitečnej.
Jako otec mám na rodinu dávat pozor.
Ochraňovat ji.
A co jsem udělal?
V den, kdy Wanda zmizela, jsem se opil na fotbale.
A mrzí mě, že jsem sledoval tvoje sezení.
To jsem nechtěl, opravdu.
Uslyšel jsem svoje jméno a věděl jsem, že bych to měl vypnout,
ale nešlo to. Nešlo.
Jako by mi vesmír říkal:
„Dedo, pozorně poslouchej.
Tohle je pravda.
Jsi hňup, a jestli na sobě nezapracuješ, o všechno přijdeš.“
Dedo, ty hňup nejsi.
To jsem říkat neměla.
Carlotto, tys ale měla pravdu, jsem hňup.
Vždycky jsem jím byl.
Takový už je můj život.
Byl jsem takový i na škole.
A když jsem poznal tebe.
Sympatickej hňup Dedo.
Od takovýho člověka nikdo nic nečeká.
Pak něco pokazíš. No a co?
Nemáš až tak dobrý známky, nevyděláváš tolik, co ostatní.
Zkrátka Dedo.
Dedo, tomu přece nevěříš.
Copak ty nevíš, co pro mě znamenáš?
Carlotto, každý den se bojím, že se na mě podíváš a řekneš:
„Dedo, udělala jsem velkou chybu. Rozvedeme se.“
Ale pořád to nepřichází.
Možná je to tím, že jsme měli děti tak brzo
a tys měla pocit, že se mnou musíš vydržet, já nevím.
Moc tě miluju, Carlotto.
A sňatek s tebou byl to nejlepší v mým životě.
A když se na mě ráno usměješ, tak se mi chce výskat a křičet radostí.
Ale každý ráno si říkám: „Dedo, jak jsi toho sakra dosáhl?“
Já to nechápu.
Nechápu, jak vůbec může někdo jako ty
vydržet s někým, jako jsem já.
Prostě to nechápu.
Já...
- Chtěl jsem... - Ne.
- Mlč už. - Dobře.
Dedo, rozepni mi kalhoty, jo?
Tak jo.
Dobře.
- Dobře. Jo. - Ano.
Jo, to je knoflík.
Dobře.
- Našels ho? - Mám ho.
- Můžeš... - Jo.
- Mám ho. - Tak dobře.
- Pojď sem. - Jo.
Dobře.
- Níž. - Jo.
Ještě.
- Ještě níž. - Tam!
Bože.
Jo, tak.
- Dobře. - Lehnu si.
Počkej. Počkej chvilku.
- Ne. Ještě kousek. - Dobře.
Dál, níž.
- Bože. - Bože.
Bože.
68. DEN
Nevypadá strašně?
Já se na to můžu vysrat!
Už na to kašlu!
Já ne...
Nech toho! Nech toho natáčení!
- Jděte všichni někam! - Bože.
Mrzí mě to.
Neměl jsem ti to ukazovat.
Ale ne, jsem ráda, žes mi to ukázal.
Mám tak hroznej pocit viny.
Zavři oči.
Proč?
Zkrátka zavři oči.
Ale žádný hlouposti.
Nejsem v nejlepším rozpoložení.
Tak jo, už je otevři.
Co to je?
Věděl jsem, že tě to video rozesmutní,
tak jsem ti chtěl udělat radost tvým oblíbeným jídlem.
Půlnoční svačinka!
Nejdřív tu máme ananas.
Protože na první dovolený v zahraničí jsi od táty ochutnala piña coladu.
- Řeklas, že to... - ...bylo to nejlepší, co jsem ochutnala.
Jo.
Nachos.
Sladký chilli, protože máš ráda, jak se ti koření lepí na prsty.
A olivy.
Protože jsi je začala jíst, aby si lidi mysleli, že jsi kultivovaná.
A na závěr...
Sýrový provázky.
A už tradičně...
Neboj, není s tuňákem.
Ty jo.
Že sis to zapamatoval,
je to nejmilejší, co pro mě kdo kdy udělal.
Na moje minulý narozky
mi můj tehdejší kluk daroval kuchařku s recepty do fritézy.
Já ale žádnou fritézu nemám.
Ne že bys byl můj kluk...
Mám ještě něco.
- Jo? - Jo.
Jo?
To nejde, promiň.
Tak dobře.
- Já nechtěla... - Ne že bych nechtěl, vážně.
To spíš naopak.
Jen se na sebe podívej.
Jseš ta nejvíc sexy holka, co se se mnou kdy bavila.
Samozřejmě nejde jen o to.
Jseš taky vtipná a chytrá
a vůbec nic tě nerozhodí.
Neznám nikoho, kdo by byl tak silnej a odvážnej.
Ale já nechci být za úchyláka.
Sice jsem tě zamknul u sebe ve sklepě,
- což úchylný je... - Chrisi.
Klid, je to v pohodě.
Ne že by mě to nenapadlo.
Jsem přece chlap a na ženský.
Za to přece nemůžu...
Počkej, něco jsem našel na netu.
„Pokud je moc v nerovnováze, může být těžké určit,
jestli je svolení dobrovolné.
Upřímný souhlas může být dokonce nemožný.“
Takže já se odporoučím.
A popřeju ti dobrou noc.
Čau.
5. SMÍŘENÍ
Bože.
Probrala jsem to s dcerou.
Obě se zlobíme, že jste vnikli na náš pozemek.
Bohužel jste taky viděli, že tohle zařízení není úplně legální.
Když to nahlásíte, budeme mít potíže.
To samozřejmě neuděláme.
Otočte se.
- To nemusíte. - Otočte se.
Miluju tě.
Taky tě miluju.
Chci říct, že vám rozumím.
Jakožto matka.
Kdyby Toni zmizela, šla bych pro ni i do pekel.
Trošku jsem si vás prověřila na netu
a můžu s jistotou říct, že vy dva žádní tajní agenti nejste.
- Přesně. - Jo.
Dedo, přehodnoťte, co dáváte na sítě. Zveřejňujete hodně memů.
Opravdu hodně.
A nejsou dobrý.
Jo, to si zapamatuju. Děkuju.
Snad ji najdete.
Nevím, co bych dělala, kdybych o Toni přišla.
Rád bych si to ujasnil.
Můžeme teď oba odejít?
- Jo. - Dobře, tak půjdeme.
Tohle tu odložím.
Jo a co s tou vodkou?
Taky jsem si dal plechovku lasagní. Rád bych se vám revanšoval.
Dedo.
Nebo mi dejte bankovní údaje a já vám...
Děkuju za pochopení.
Jako matka matce...
Jsem vám vděčná.
Ještě jedna věc.
Vzadu máte v plotě malou díru.
- Mohl bych... - Dedo.
80. DEN
No ne!
Ahoj!
Kdopak jsi?
80. DEN 1 REHEK ZAHRADNÍ
Díky na návštěvu, dědo.
Wando.
Tohle mi dala babička.
VYŠETŘOVATELKA
Ta policajtka se ptala na moji dodávku.
Přidělili mi vyšetřovatelku?
Hustý.
Co je? Třeba je to dobrá zpráva.
Když vědí o tvojí dodávce, tak možná i o Lence a Lukasovi, ne?
Oni ale nehledají Lukase, hledají mě!
Uklidni se.
Bude to dobrý. My to zvládneme.
Společně.
PAŠOVÁNÍ ZVÍŘAT
Musíme s tím přestat.
Nemůžeme špehovat lidi,
vloupávat se jim do domů a lhát policii.
Ale nevzdáme to.
Tak jo.
Budeme hledat dál.
Jen ne takhle.
Musíme ochraňovat to, co ještě máme.
Nás dva a Oleho.
Jinak se Wanda nebude mít kam vrátit.
Dobře.
Tak jo.
97. DEN
Prezidenta o tom ihned zpraví.
Americká veřejnost...
Babi, tady Chris. V pořádku?
Naráz zhasla všechna světla.
Neboj se, hned přijedu.
Ne, to nemusíš. Zavolala jsem Lukasovi.
- Lukasovi? - Podívám se tam, jo?
Kde jsou pojistky?
V dědově dílničce.
Je tam někdo?
Haló?
Je tam někdo?
Chrisi?
Wando.
- Musíme pryč. - Jo.
Je tam někdo?
- Vylez nahoru! - Počkej.
Co děláš?
Wando, pojď!
AUTOR PŘEDLOHY
Překlad titulků: Veronika Ageiwa