אומרים שלאבל יש חמישה שלבים.
- יום 97 -
הכחשה, כעס, מיקוח,
דיכאון ולבסוף קבלה.
אבל אני לא חושבת שהמונח ״שלבים״ נכון.
אלה רמות, כמו במשחק מחשב.
אפשר לעבור לרמה שתיים רק אחרי שמסיימים את רמה אחת.
יש מי שנתקע ברמה מסוימת לנצח כי היא קשה כל כך,
כמו בדרך קשת בענן במריו קארט.
מי המשוגע שהמציא את הרמה הזו?
- 1. הכחשה -
הכול בסדר.
זו אי הבנה.
אני בטוח שאלה אנשים רגילים,
וכשהם יחזרו הבעיה תיפתר.
״אנשים רגילים״, באמת?
״אנשים רגילים״, דדו?
יש להם בונקר סודי בחצר.
והילדה שלהם כמעט פגעה בך.
בחץ וקשת.
לפי מה שכתוב באינטרנט,
הם סורקים את היערות ומחפשים אחר הקורבנות הבאים שלהם.
קרלוטה, את לא באמת מאמינה שהאנשים האלה קניבלים?
כן.
לפני שלושה חודשים לא הייתי מאמינה, דדו.
אבל גם לא הייתי מאמינה
שהפסיכולוגית שלי ביקשה מבעלה ללבוש כובע גרב
ולהעמיד פנים שהיא עושה סקס עם פורץ.
או שאחי יקנה טיגריס מחמד.
לא הייתי מאמינה ש...
שהבת שלנו פשוט תיעלם.
ובטח לא הייתי מאמינה
שבעלי יהיה מסוגל לשקר לי בפרצוף במשך חודשים.
תן לי את הטלפון שלך.
למה?
מה את מתכננת?
אני מתקשרת למשטרה. הם יוציאו אותנו מכאן.
אין קליטה. מושלם.
כן, אלה קירות רציניים.
ייתכן שהם אפילו מצופים בעופרת.
די מרשים האמת.
אהא! הופה!
האמת שזה די רומנטי.
שלא תעז.
הם בטח שרדנים.
הם בטח מה?
שרדנים.
אנשים שחושבים שסוף העולם קרב.
כן.
מצידי שיגיע כבר.
עבדתי עם שרדן.
הוא היה טייח מעולה.
אבל גילינו שהוא שותה את השתן שלו.
היי! תנו לנו לצאת!
- קרלוטה. - תנו לנו לצאת!
קרלוטה, נמצא פתרון.
אולי יש דרך אחרת החוצה.
תני לי לנסות שוב את הדלת.
אולי היא לא נעלה אותה.
לא. היא בהחלט נעולה.
המטרה נוטרלה.
הנשיא יקבל עדכון בקרוב.
הציבור האמריקאי...
- יום 97 -
- יום 2 -
היי. לא ידעתי מה את אוהבת, אז הבאתי לך עוף בטריאקי.
המנה האהובה עליי.
אבל אז חשבתי שאולי את צמחונית.
אז חזרתי והבאתי כריך צמחוני.
אני לא צמחונית.
טוב, יופי.
כי הוא נראה דוחה.
טוב, כריס, בוא נדבר ברצינות.
אני פה כבר כמעט יומיים.
רוב הנעדרים נמצאים בתוך יומיים־שלושה.
לכן סטטיסטית,
ימצאו אותי בתוך 36 שעות.
זה רק עניין של זמן.
הדבר הנכון לעשות הוא לשחרר אותי.
כמובן.
- אני רק אוריד את אלה, טוב? - אני רצינית.
לא אגיד עליך כלום.
היית נחמד.
קנית לי כריך.
אני נותנת לך הזדמנות, כריס.
את נותנת לי הזדמנות?
טוב, אם ככה אתה רוצה להתנהג. בסדר.
זונדרסהיים לא גדולה כל כך.
אתה יודע באיזו תדירות נערה שווה בת 17 נעלמת פה?
- אף פעם. - אמרת על עצמך שאת שווה?
אני פשוט אירגע כאן, אוכל את הכריך שלי
ואחכה למשלחת החיפוש שתדפוק בדלת.
ואז התגובה שלך תהיה...
״ונדה, ונדה בבקשה תגידי להם שקניתי לך כריך עוף!״
ואני אגיד, ״מצטערת, אחי.״
״עברתי טראומה, והבחור הזה מרושע,
והוא חייב להישלח לכלא.״
ושם יעבירו אותך מיד ליד כמו משחת שיניים.
סיימת?
איך אני אמורה ללכת לשירותים?
- זו בדיחה. - זה לא בית מלון, ונדה.
זה בעייתי לשנינו.
אתה באמת רוצה לסחוב דלי מלא בחרא במדרגות בכל יום?
כריס, תן לי לומר לך משהו.
אין סיכוי שתצא מזה.
אתה לא באמת פושע.
המשטרה תעבור מדלת לדלת ותחפש בבתים.
הם יגיעו ממש בקרוב
וימצאו אותי, ואתה תלך לכלא!
את עושה לי כאב ראש. מספיק!
תן לי ללכת!
אני מצטער.
כריס!
היי, הזדמנות אחרונה! אני מזהירה אותך.
כריס!
- 2. כעס -
איך אתה עושה את זה, דדו?
ברצינות.
אתה לוקח את המצב הכי גרוע שיש ואיכשהו...
- אתה הופך אותו לגרוע עוד יותר. - טוב...
למה באתי איתך?
כבר גמרתי איתך.
זה נגמר בינינו.
הייתי חופשייה.
כבר לא היית באחריותי.
ואז...
הבנתי שאתה שוב עושה משהו מטופש לגמרי.
ומה עשיתי?
באתי איתך.
כמו תמיד.
כמו טיפשה.
הייתי יכולה פשוט לתת לך ללכת לבד,
ולתת לך לחטוף חץ מילדה,
וזה היה סוף הסיפור.
אל תסתכל עליי כמו חיה פצועה, כאילו שאני צריכה לרחם עליך.
אני לא מרחמת עליך. אני מרחמת על עצמי!
אל תבכה.
אל תתחיל לבכות!
אני לא בוכה.
- תפסיק! - אני מנסה.
אני אוסרת עליך לבכות, דדו.
מה יש להם פה?
בשר מיובש.
אננס משומר.
טעים, טעים, טעים! שעועית משומרת.
שעועית משומרת... בטעם ברביקיו.
אני מקווה שיש לכם גם מטהרי אוויר, פסיכופתים.
וואו, נפלא!
אורז! אורז.
איפה תבשלו אותו, גאונים?
איפה תבשלו את האורז המחורבן?
הם גם מבלים לפעמים.
קרלוטה, אולי פשוט...
טוב.
טוב, דדו.
מה הייתה התוכנית?
להמשיך עד שכל הכסף ייגמר
ולקוות שלא אשים לב כשההוצאה לפועל תתחיל לעקל את הרהיטים שלנו?
לא הייתי נותן למצב להידרדר עד כדי כך.
למה לא פשוט סיפרת לי שפוטרת?
היינו מוצאים פתרון. שנינו יחד, כצוות.
לא יכולתי כי...
כי מה?
כלום. את צודקת. הייתי צריך לספר לך. אני מצטער.
- לא. מה התכוונת לומר? - לא התכוונתי לומר כלום.
- כן התכוונת. - לא.
אמרת ״כי״ ובדרך כלל אומרים משהו אחרי ״כי״.
קרלוטה, שכחי מזה.
כי מה, דדו?
כי...
לאחרונה...
ה...
בעיית השליטה בכעסים שלך הייתה די קשה.
בעיית שליטה בכעסים?
אין לי בעיית שליטה בכעסים!
טוב. בסדר.
היי! היי!
תנו לנו לצאת!
ממזרים משוגעים!
בואו לאכול אותנו לפני שנירקב!
- ברור. - היי!
למה אתה לא עושה כלום?
- מה אני אמור לעשות? - לא יודעת!
תמצא דרך החוצה. תחשוב על תוכנית!
תעשה משהו במקום לשבת כמו גולם!
זה...
וואו.
- מה? - כלום.
כן?
מישהו מתכונן להישאר כאן למטה, אלוהים יודע כמה.
לכולם יש צרכים.
כמובן. בהחלט.
אל תהיה אחד שמבייש אנשים בגלל חייהם הפרטיים, דדו.
אני לא מבייש אף אחד. להפך. אני מתרשם.
הם שרדנים מוכנים מאוד.
יסודיים מאוד.
כמה מוכן צריך להיות שרדן סוטה כדי להכין אביזרים סוטים?
דדו, אתה דוחה.
- יום 13 -
טוב. אל תכעסי.
כיבסתי את הבגדים שלך
והם הגיעו לערמת הדברים הישנים של סבתא שלי,
והיא זרקה אותם לפח המיחזור.
והלכתי לחנות יד שנייה כדי לקנות לך בגדים,
אבל לא ידעתי מה המידה שלך.
לכן הגעתי לחנות הכריכים
אחרי העומס של ארוחת הצהריים
וכבר נגמרו כל הדברים הטובים.
אז נאלצתי לקנות כריך טונה...
ונדה?
אני לא יכולה יותר.
אני לא מוכנה לחרבן בדלי.
ואם איאלץ לאכול עוד כריך אחד,
אני ארצח מישהו!
- אני לא נושם, ונדה. - לא אכפת לי.
סליחה.
אני מצטער.
אלוהים. זה מגעיל.
כמעט הרגת אותי.
זו הייתה המטרה, כריס.
וואו.
כלאת אותי פה.
ותקעת לי אצבע בעין, משוגע אחד.
את חנקת אותי!
יכולת לעוור אותי!
ואמרתי לך, אני לא אוהבת טונה מסריחה!
מה קרה לך?
אני כלואה במרתף של זקנה כבר שבועיים!
זה מה שקרה לי!
כשאצא מכאן, אתה תהיה בצרות.
אין לך מושג
בכמה פודקאסטים על פשעים אמיתיים אני אתראיין.
אני אספר שעשית לי כל מיני דברים מטורללים.
ויגידו לי, ״וואו הכריס הזה ממש פסיכי.״
ותקבל כינוי כמו ״המוזר במרתף״.
ונערים בטיקטוק יעשו עליך סרטונים.
ומישהו יפיק סרט וימצא שחקן עלוב שיגלם אותך.
והוא יגיד, ״היי, אני כריס.
אני סוטה שכולא בחורות במרתפים.״
את רעה.
- אני רעה? - כן!
את אדם רע.
אני נזכר עכשיו. היית רעה גם בבית הספר.
סליחה?
את והבחורות שהסתובבת איתן.
הייתן חבורה של בחורות רעות.
- לא נכון. - דווקא כן.
תמיד ניהלת לוחמה פסיכולוגית מעוותת ברשתות החברתיות.
״האם לעשות לייק?״
״את מי אתייג?״
״איך אדאג שכל האנשים שלא הוזמנו למסיבה
ידעו כמה היא מדהימה?״
פלרטטת עם בחורים
שידעו שאת לא שמה עליהם
אבל גרמת להם לחשוב, גם אם רק לרגע,
שאולי יש להם סיכוי.
ומייד הבהרת שהם רק ידידים!
- זה מה שאתה חושב עליי? - מה?
האם אני חושב שאת מקובלת ומושכת?
כן.
האם אני חושב שזה מקנה לך כוח חברתי?
כן, בהחלט.
רוב הזמן את בטח בכלל לא מודעת למה שאת עושה.
אני לא יכולה לשלוט בכך שאני יפה ומקובלת.
תראי! העובדה שאת אומרת על עצמך שאת יפה ומקובלת
- היא בדיוק הבעיה! - אתה אמרת את זה!
כן, אבל זה שונה כשאחרים אומרים את זה!
את לא אמורה להגיד את זה על עצמך!
בואי נניח, אפילו שזה לא יקרה לעולם,
אבל נניח שתגידי עליי משהו נחמד.
משהו כמו, ״כריס, אתה ממש...״
״השיער שלך בסדר.״
אני לעולם לא אגיד, ״כן, השיער שלי בסדר״
כי אני לעולם לא אאמין בזה.
וזה אמור להיות משהו טוב?
מצטער שהבאתי לך טונה.
כריס?
כן?
השיער שלך בסדר.
- 3. מיקוח -
ידיים מאחורי הראש! פנים לקיר!
יש לי רובה סער.
אם רק תעזו לנשום בצורה מוזרה, אני אשתמש בו.
- זה רובה. - פנים לקיר!
כן.
אנחנו עם הפנים לקיר.
אני באה. אם אתם לא פונים לקיר
כשהידיים שלכם מאחורי הראש...
ידיים על הראש.
אני אתייחס לזה כמעשה תוקפני, ואני אירה.
- ברור? - כן, כן.
הבנתם?
- כן, כן, כן! - כן! הבנו, כן!
אלוהים.
דדו, מה זה?
פנים לקיר!
פנינו לשלום.
מי אתם ומה אתם עושים בשטח שלי?
אנחנו קרלוטה ודדו קלאט.
אנחנו מצטערים מאוד על הסגת הגבול...
אבל אנחנו מחפשים את הבת שלנו שנעלמה.
קוראים לה ונדה.
אנחנו צריכות לנטרל אותם, אימא?
עדיין לא, מתוקה.
עדיין לא.
עכשיו הם האסירים שלך, מתוקה.
- רוצה לקשור אותם? - כן.
כן? קחי מתוקה.
כן, מעולה.
כל הכבוד.
- עכשיו! - היי!
אמיץ.
תורידי את הרובה או שאחנוק אותה.
לכל הרוחות, דדו. כן!
- תורידי את הרובה! - טוב.
בלי תנועות פתאומיות...
הא!
- דדו. - אני חושב שהיא שברה לי אשך.
- זה היה טוב, אימא? - מעולה.
לא ייאמן. את מעולה.
תעלי למעלה עכשיו, טוב? הגיע הזמן לישון.
אני אדאג לשאר. תני לי.
אני אוהבת אותך, מתוק. מאוד.
גם אני אוהבת אותך.
טוב. תסתובבו. ידיים מאחורי הגב.
אני מצטער. זה היה מטופש.
כן. אפשר לומר.
ידיים מאחורי הגב.
הדוק מדי. את מועכת את העור שלי!
כן. על הברכיים! שניכם!
תקשיבו. אני לא יודעת מי אתם.
אבל מעולם לא ראיתי מישהו מאף סוכנות ממשלתית שנראה כמוכם.
אני מנחשת שאתם שייכים לארגון גרילה
שמאלני, מתקן עולם?
שמנסה לגרום בעיות לפטריוטים הגונים כמוני?
או אולי אתם שייכים ליר״ח?
- הלך עלינו. - סליחה.
יר״ח?
ילדי הרייך החדש!
כאילו שלא ידעת.
אנחנו סתם הורים רגילים.
הבת שלנו נעלמה.
למה לא התקשרתם למשטרה אם חשבתם שהבת שלכם כאן?
כי...
כי השוטרים חסרי תועלת לחלוטין?
אנחנו מסכימות בעניין הזה.
כן.
את צריכה לדאוג לעצמך. את צריכה להגן על המשפחה שלך.
אני בטוחה שתוכלי להסכים.
כן. נכון.
אני ממש לא סומכת על הממסד.
לכן אני מגדלת את טוני בבית.
- באמת? - כן,
היא למדה לירות בגיל חמש.
וללכוד, להרוג ולפשוט עור ארנב בגיל שש.
וואו, נחמד.
ואני בטוחה שתעשי הכול כדי לגונן על הבת שלך?
כן.
אז אנחנו יכולים ללכת?
בבקשה אל תשאירי אותנו כאן למטה! בבקשה!
את יכולה לפחות להרפות את הקשרים?
אני פוחד ממקומות סגורים!
אלוהים!
אני לא באמת פוחד ממקומות סגורים, סתם אמרתי.
- יום 33 -
מחזמר מעוות.
אין בו כלום מלבד רצח וזנות.
ומר נויברט חשב שהוא מתאים לילדים בני 13.
לא יכולנו פשוט להעלות את קאטס?
זה מוזר עכשיו שאני נזכר.
בת כמה היית? בת 12?
הגיל המושלם לגלם זונה.
זה הדבר הרגיל האחרון שאני זוכר.
מה? לגלם רוצח סדרתי בגיל 16?
לא. זה היה הקיץ לפני שההורים שלי מתו.
- עצור -
- בוא. - לא.
- בוא. בבקשה, בבקשה, בבקשה. - לא.
יודע מתי לברוח
ומתי להישאר
להזיז עניינים
בוא.
- בוא! - טוב, טוב.
תופס את נער העיתונים
אבל הדברים אף פעם לא משתנים
שוכב בגשם
לא, ״רוח״.
ביי־ביי
כן.
- אבל אני מנסה - אבל אני מנסה
- אני מנסה - אני מנסה
לעולם לא אפול בפח של
אהבה מודרנית
- הולכת לצידי - אהבה מודרנית
- חולפת על פניי - אהבה מודרנית
- מביאה אותי לכנסייה בזמן - מביאה אותי לכנסייה בזמן
יש לי משהו בשבילך.
אלוהים! אין מצב!
היו המון בחנות יד שנייה.
גירלז טים.
פייטינג ביט 2.
אייס טוויסטר?
איש העש.
איש העש!
מעולם לא שמעתי על אף אחד מהם.
גם אני לא, אבל כולם עלו יחד שלושה אירו אז...
היי, אני לא מתלוננת.
כרגע אני צופה בעונה השנייה של 24 בפעם הרביעית
ואם אצטרך לצפות בקים באוור נתקלת שוב בפומה...
אז תודה.
אני צריכה לדבר איתך על משהו.
אז...
אני יודעת שאתה נמצא במצב בעייתי.
ואני יודעת שהאנשים שלוקאס עובד אצלם מסוכנים מאוד,
ולכן אתה לא יכול לשחרר אותי.
- ונדה, אני... - לא, בבקשה, בבקשה. רק תקשיב לי.
חשבתי לעצמי,
מה אם נפיל את האנשים האלה?
אמרת שלוקאס דיבר על ״בוס גדול״ כלשהו.
אני לא יודע. הוא אמר ״קינג״.
אבל אני לא יודע אם מדובר בשם או בכינוי.
טוב. קינג.
זו התחלה.
טוב, אז נניח שהקינג הזה
נתן ללוקאס פקודה להרוג את האישה ההיא.
השאלה היא,
למה?
מה הוא מנסה להסתיר?
- היא הייתה עיתונאית, נכון? - כן.
אני חושב שהיא העלתה סרטונים או משהו.
עיתונאית. טוב.
עי־תו־נאית.
אם אתה הורג עיתונאית,
זה מפני שהיא חשפה משהו שאתה רוצה לשמור בסוד.
הנה.
אם שנינו נגלה מה הוא רוצה לשמור בסוד,
נוכל לפנות למשטרה.
הרעים יישלחו לכלא, אני אלך הביתה, ואתה לא תיענש.
נהיה צוות. כמו ג׳ק באוור וטוני אלמידה.
כן, ברור.
את ואני פשוט נפיל את כל רשת הפשע המאורגן של זונדרסהיים?
- כן, למה לא? - ונדה.
אני לא יכולה להישאר כאן למטה לנצח.
אני אימלט או שאגניב הודעה החוצה בשלב כלשהו.
או שפשוט אשתגע וארסק לך את הראש בטלוויזיה.
ואם אף אחד מאלה לא יעבוד, אני פשוט אתאבד.
אל תגידי את זה.
אני רצינית. בשביל מה אני חיה?
בשביל אייס טוויסטר?
או שנשתף פעולה ונחשוב על תוכנית.
ואיכשהו נצא מזה יחד.
מה יש לך להפסיד?
- 4. דיכאון -
אני מצטער.
דדו, די.
אני...
אני ממש מצטער.
ולא רק על...
על כך שננעלנו בבונקר של ימנית קיצונית חמושה.
אני מצטער שלא סיפרתי לך שפוטרתי.
אני...
ממש התביישתי.
בכל פעם שהמשפחה שלי זקוקה לי, אני מפשל.
- תמיד. שוב ושוב. - דדו.
קרלוטה, זו האמת.
תחשבי על זה.
כשאולה נולד והרופאים אמרו שהוא חירש.
מייד נבהלתי ונשברתי.
ואת אמרת, ״דדו, תתעשת.
זה לא חשוב.
לא נאהב אותו פחות ו...״
- כן. - צדקת כמובן.
זה לא שינה כלום.
אבל באותו רגע, את היית חזקה ואני לא.
ואותו דבר קרה כשוונדה נעלמה.
מאותו יום הרגשתי ממש...
ממש חסר תועלת.
כאבא, התפקיד שלי הוא לדאוג למשפחה שלי.
לגונן על המשפחה שלי.
ומה עשיתי?
ביום שבו ונדה נעלמה, אני נעלמתי. הייתי שיכור במשחק כדורגל.
אני ממש מצטער שצפיתי בך אצל הפסיכולוגית.
לא התכוונתי. באמת שלא.
פשוט שמעתי את השם שלי וידעתי שאני צריך לכבות את המכשיר, אבל...
פשוט לא הייתי מסוגל. לא הייתי מסוגל.
זה היה כאילו שהיקום אמר לי,
״דדו, תקשיב היטב.
כי זו האמת.
אתה גולם ואתה עומד לאבד הכול
אם לא תתעשת.״
דדו, אתה לא גולם.
לא הייתי צריכה להגיד את זה.
אבל קרלוטה, צדקת. אני באמת גולם.
תמיד הייתי גולם.
הייתי כזה כל החיים שלי.
הייתי כזה בבית הספר.
הייתי כזה כשהכרתי אותך.
דדו, הגולם החביב.
לאף אחד אין ציפיות גבוהות מגולם.
אז מה אם תפשל? זה לא עניין גדול.
אם לא תקבל ציונים טובים ולא תרוויח כמו אחרים?
כזה אתה, דדו.
דדו, אתה באמת מרגיש ככה?
אתה לא יודע כמה אתה חשוב לי?
קרלוטה, בכל יום אני חושש שתפני לי גב ותגידי,
״דדו, טעיתי. בוא נתגרש.״
ובכל יום איכשהו זה לא קורה.
אני לא יודע אם זה כי הבאנו ילדים בשלב מוקדם כל כך,
ואולי את מרגישה שאת... תקועה איתי.
אני לא יודע.
אני אוהב אותך כל כך, קרלוטה.
להתחתן איתך היה הדבר הטוב ביותר שקרה לי.
וכשאת מחייכת אליי בבוקר,
אני יכול פשוט לצרוח משמחה.
ואני עדיין שואל את עצמי בכל בוקר,
״דדו, איך לעזאזל הצלחת להשיג אותה?״
אני לא יודע.
אני לא יודע איך מישהי כמוך
מוכנה לסבול מישהו כמוני.
אני פשוט לא יודע.
אני...
- רק רציתי... - לא.
- תשתוק. - טוב.
תוריד לי את המכנסיים, טוב?
טוב.
- טוב. כן. - טוב.
הנה הכפתור.
כן.
- מצאת? - מצאתי.
- את יכולה... - כן.
- הצלחתי. - יופי.
- עכשיו בוא לפה. - כן.
טוב.
- נמוך יותר. - יופי.
עוד קצת.
- עוד קצת. - הנה!
אלוהים.
כן. טוב. טוב.
- טוב. טוב. - אני אשכב.
רגע. רק רגע.
- לא. עוד למטה. - טוב.
כן. אלוהים.
- אלוהים. - אלוהים.
אלוהים.
- יום 68 -
...כמה נורא היא נראית.
לעזאזל! אני סיימתי.
אני סיימתי!
אני לא...
תפסיקי! תפסיקי לצלם אותי!
- תתחפפו, כולכם! - אלוהים.
מצטער, ונדה.
לא הייתי צריך להראות לך את זה.
לא, לא. אני שמחה שהראית לי.
אני מרגישה אשמה כל כך.
תעצמי עיניים.
למה?
פשוט תעצמי עיניים.
טוב, רק אל תעשה משהו מוזר.
אני ממש שברירית כרגע.
טוב. תפקחי את העיניים.
מה זה?
ידעתי שהסרטון יעציב אותך,
אז חשבתי לעודד אותך ולקנות לך את כל המאכלים האהובים עלייך.
ארוחת חצות!
ראשית, אננס.
כי בחופשה הראשונה שלך בחו״ל
אבא שלך נתן לך לטעום את הפינה קולדה שלו.
- אמרת שזה היה... - הדבר הטוב ביותר שאי פעם הכנסתי לפה.
כן.
נאצ׳וס.
בטעם צ׳ילי מתוק,
כי את אוהבת כשהתיבול נדבק לך לאצבעות.
וזיתים...
כי הכרחת את עצמך לאהוב אותם
כדי שיחשבו שאת מתוחכמת.
ונוסף לכול...
מקלות גבינה.
ולזכר הימים הטובים...
אל תדאגי. זה לא טונה.
וואו.
זכרת את כל זה?
אני חושבת שזה הדבר הכי יפה שמישהו אי פעם עשה בשבילי.
ביום ההולדת הקודם שלי
מי שהיה החבר שלי בזמנו נתן לי ספר בישול לבעלי סיר טיגון ללא שמן.
מעולם לא היה לי סיר טיגון ללא שמן.
כן, לא שאני אומרת שאתה החבר שלי...
רגע, יש לי עוד משהו.
- כן? - כן.
כן?
אני לא יכול. אני מצטער.
טוב.
- לא התכוונתי ל... - לא שאני לא רוצה.
ההפך.
כאילו, ברור.
את הבחורה הכי שווה שאי פעם דיברה איתי.
לא הבאתי את כל הדברים האלה בגלל זה.
את מצחיקה וחכמה
ולא מוטרדת מכל העולם.
ומעולם לא פגשתי מישהי חזקה ואמיצה כמוך.
אבל אני לא רוצה להיות הבחור הדוחה...
וכן. ברור לי שכרגע אני כולא אותך במרתף שלי,
- וזה ממש חולני, אבל... - כריס.
תירגע. הכול בסדר.
זה לא שלא חשבתי על זה.
אני גבר עם צרכים.
פשוט...
רגע. תראי, חיפשתי את זה בגוגל.
״במצב של חוסר איזון ביחסי כוחות, יהיה קשה לקבוע
אם ישנה הסכמה אמיתית,
וייתכן שלא ניתן לקבל הסכמה אמיתית.״
לכן אני אלך עכשיו
ואאחל לך ערב טוב.
ביי.
- 5. קבלה -
אלוהים.
דיברתי עם הבת שלי.
שתינו כועסות מאוד על שפלשתם לשטח שלנו.
ולמרבה הצער, מכיוון שהסידור שלי כאן לא ממש חוקי,
אם תדווחו עלינו, אתם עלולים לסבך אותנו בצרות.
לא נספר כלום. אני נשבע.
תסתובבו.
- את לא חייבת לעשות את זה. - תסתובבו.
אני אוהב אותך.
גם אני אוהבת אותך.
העניין הוא שאני מבינה.
כאימא.
אילו טוני שלי הייתה נעלמת, הייתי מגיעה עד הגיהינום כדי לחפש אותה.
ולאחר שעשיתי קצת מחקר בסיסי באינטרנט,
ברור לי שאתם לא סוכנים חשאיים של מדינת צללים.
- בדיוק. כן. - כן.
דדו, אולי כדאי לך לשקול מחדש את ההתנהלות שלך ברשת החברתית.
אתה מפרסם המון ממים.
המון.
ממים לא ממש טובים.
אשים לב.
אני מקווה שתמצאו אותה.
אני לא מסוגלת לדמיין מה הייתי עושה אילו הייתי מאבדת את טוני.
רק כדי לוודא שהבנתי,
אנחנו יכולים ללכת עכשיו?
- כן. - טוב, בואי נלך.
אני אשאיר את זה כאן.
שתינו מעט מהוודקה שלך.
וגם פתחתי פחית שימורי לזניה.
אני רוצה לפצות אותך.
דדו.
אם תיתני לי את פרטי חשבון הבנק שלך,
- אני יכול להעביר... - א־הא.
תודה רבה על ההבנה.
מאם לאם,
אני מעריכה מאוד.
עוד דבר אחד.
יש חור קטן בגדר שלך.
- אני יכול... - דדו.
- יום 80 -
אין מצב.
היי!
מי אתה?
- יום 80 חכלילית עצים -
תודה שבאת לבקר, סבא.
ונדה.
סבתא נתנה לי את זה.
- מישל ראוך כוח משימה - ונדה קלאט -
הייתה כאן שוטרת ששאלה על הטנדר שלי.
יש כוח משימה שמחפש אותי?
מגניב.
מה? אולי זה דבר טוב.
אם הם יודעים על הטנדר שלך, אולי הם יודעים גם על לנקה ועל לוקאס?
אבל הם לא מחפשים את לוקאס, הם מחפשים אותי!
תירגע.
יהיה בסדר. נמצא פתרון.
יחד.
- הברחת חיות בר קפיטן - קינג -
- לנקה נמקובה - בראוור - לוקאס -
אנחנו חייבים להפסיק.
להפסיק לרגל
ולהסיג גבול ולשקר למשטרה.
אני לא אומרת שנרים ידיים.
טוב.
נמשיך לחפש.
אבל לא ככה.
אנחנו חייבים להגן על מה שנשאר לנו.
לדאוג לעצמנו ולאולה.
אחרת לא יהיה לוונדה בית לחזור אליו.
טוב.
- יום 97 -
הנשיא יקבל עדכון בקרוב.
הציבור האמריקני...
אופס.
סבתא? סבתא, זה כריס. הכול בסדר?
כל האורות כבו פתאום.
אל תדאגי, אני כבר חוזר.
לא, לא. אין צורך. התקשרתי ללוקאס.
- לוקאס? - טוב, אני אציץ, בסדר?
איפה ארון החשמל?
בחדר התחביבים של סבא.
יש שם מישהו?
שלום?
יש שם מישהו?
כריס?
ונדה.
- אנחנו חייבים להוציא אותך מכאן, - כן.
יש שם מישהו?
- תעלי! - רגע.
מה את עושה?
ונדה, בואי!
- מבוסס על סיפור מאת זולטן ספירנדלי -
תרגום: גלעד וייס