Downloaded from YTS.MX
Parhaat tarinat saavat inspiraationsa tosielämästä.
Muistan, kun opettelin soittamaan viulua.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olin surkea, mutta kun löydät C:n, viulu hyräilee,
koska soitat täydellisesti.
Sama pätee tarinoihin.
Jotkut tarinat ovat niin loistavia, että ne koskettavat jokaista.
Universaalin soinnun tavoin.
Onnistuakseen tarinankertoja ammentaa tosielämästä.
Hei, mitä kuuluu? -Hei.
Saisinko hodarin, kiitos?
Vartuin New Yorkissa. Synnyin Bronxissa.
Isälläni oli kaksi ruokakauppaa.
Kun opettelin koulussa jaksollista järjestelmää,
niin se näytti minusta kerrostalolta.
Ihmiset asuvat toistensa päällä kuten New Yorkissa.
Jokainen rakennus oli oma kulttuurinsa.
Kupari asuu sinkin naapurissa, muttei istu heliumin viereen, koska se kaasuttaa.
Minusta oli hauskaa antaa jokaiselle alkuaineelle luonne.
Ja siitä Elemental sai alkunsa.
Pitäkää kaikki raajat ja oksat sisällä.
KURKISTA KULISSIEN TAAKSE
ELEMENTAL
Elemental on elokuva, jossa maa, ilma, vesi ja tuli -
ovat yhteisömme hahmot.
Näiden elementtien maailmassa -
Tulimaasta muuttanut tuliperhe -
yrittää löytää paikkansa täydessä kaupungissa,
joka on skeptinen tulen suhteen.
Kuivia lehtiä.
Kärtsä omistaa kaupan kuten isäni,
ja hän on tuonut kotimaansa mukanaan ja haluaa yhdistää sen yhteisöön.
Hänen vaimonsa Tuikku on perinteinen,
ja hän uskoo, että tuli-ihmisten tulisi käyttäytyä tietyllä tavalla.
Tämä on tosirakkautta.
Ja se on enemmän kuin tunsin tässä.
Sama vanha juttu.
Tämän perheen nuori tulityttö -
rakastuu yhteisönsä ulkopuoliseen henkilöön.
Mutta vesi ja tuli eivät tule toimeen,
koska he voivat sammuttaa tai haihduttaa toisensa.
Pixarissa sitä laittaa aina elämänsä likoon tekemisiinsä.
Elementalissa ammensin kahdesta lähteestä:
suhteestani vanhempiini ja heidän kauppaansa -
sekä suhteestani vaimooni, joka ei ole korealainen.
Ja sen aiheuttamasta ristiriidasta perheeni sisällä.
Olen Vellu.
Minä olen Virva.
New York on varmasti yksi maailman monimuotoisimmista paikoista.
Viiden naapuruston läpi kävellessä -
voi kirjaimellisesti kokea koko maailman kulttuurit.
New Yorkissa taidetaan puhua useampia kieliä -
kuin missään muussa maan kaupungissa.
Yleensä maahanmuuttajat ja siirtolaiset tulevat tähän maahan töihin.
He haluavat menestyä -
ennen kaikkea lastensa tähden.
TULISIJA
Veljeni ja minä vartuimme vanhempiemme ruokakaupoissa.
Aina, kun tienasimme kaupassa rahaa,
äiti vei veljeni ja minut Bronxiin elokuviin.
Suurin osa oli amerikkalaisia elokuvia englanniksi.
Äitini rakasti Kevin Costneria.
Äitini ihaili hänen hiuksiaan.
Hän ei saanut tarpeekseen.
Kun hänen vieressään istui, hän kysyi,
"mitä he sanoivat?". Vastasin,
että tuo mies on rakastunut tuohon tyttöön.
Muistan, kun äiti vei minut kirjastoon katsomaan Dumboa ensimmäistä kertaa.
Minun ei tarvinnut kääntää hänelle mitään.
Hän löysi yhteyden eläimiin.
Äitinorsun vangitseminen kosketti häntä.
Olen aina rakastanut animaatioiden universaalia ulottuvuutta.
Muistan voimakkaan yhteyden tunteen,
ja se tuntui omalta tarinalta.
Olemme White Plainsissa.
Palaamme takaisin äitini kotiin. Vanhempieni autolla.
En tiedä, mitä teemme autolle, koska vanhempani ovat kuolleet.
Vanhempani olivat Koreasta.
He tulivat Yhdysvaltoihin 60-70-lukujen vaihteessa.
Isäni päätti ryhtyä yrittäjäksi New Yorkissa.
LÄHTEVÄT
Äitini oli sairaanhoitaja.
Vanhempani eivät tukeneet taideinnostustani nuoruudessani.
Tietyn sukupolven amerikanaasialaisten -
vanhemmat eivät pitäneet taidealan töitä uramahdollisuutena.
Voit ryhtyä lääkäriksi tai asianajajaksi,
mutta et voi elättää itseäsi taiteella.
Elemental ei ole missään nimessä omaelämänkerrallinen,
mutta se pohjautuu kokemuksiini New Yorkissa ja vanhempieni kaupoissa.
Halusin vain olla animaattori.
Se oli unelmani.
Ensimmäinen kipinä, josta kaikki alkoi,
oli lapsena näkemäni selailukirja.
Muistan selanneeni sitä kerta toisensa jälkeen.
Oli taianomaista huomata, että liike syntyi piirretyistä kuvista.
Se teki minuun vaikutuksen lapsena.
Piirsin näihin kirjoihin seitsemän- tai kahdeksanvuotiaana.
Uskomatonta, että veljeni löysi nämä.
Piirsin kaikkien kirjojeni kulmiin.
Piirsin animaation jokaisen lukemani kirjan kulmaan.
Kulma on likainen, koska sitä on selattu niin monesti.
Tämä lapsi olisi voinut piirtää paremman lepakon.
Voi luoja. Nämä tuoksuvat lapsuudelta.
Lopulta vanhempani päästivät minut taidekouluun.
peter sohnin opiskelija-elokuva
Kävin lukion New Yorkissa ja menin CalArtsiin Kaliforniaan.
Valmistuttuani sain töitä Losi Angelesista ja lopulta pääsin Pixarille vuonna 2000.
emeryville KALIFORNIA
Aloitin Nemoa etsimässä -elokuvan taideosastolla.
Olin töissä joko taideosastolla…
Puppe putoaa. Arlo ottaa hänet kiinni.
…tai tarinaosastolla. Joskus animoinnissa.
Suukko? -Se on hyvä.
Joskus tein ääniä.
Kuule, lady.
Ensimmäinen oli…
Hei, kuule.
…Ihmeperheen ryöstäjä, jolta Helen Parr iskee tajun kankaalle.
Hei, kuule…
Seuraavana oli vuorossa Rottatouillen Emile.
Minulla on nälkä.
En tarvitse ruokaa sisältä ollakseni onnellinen.
Hyvä on. Selvä.
Taidan maistaa jotakin.
Saattaa olla pähkinäisyys.
Tai voimakas maku.
Puolustatko Oozma Kappaa?
Ja Toni Töppö Monsterit-yliopistossa.
Nimeni on Toni Töppö.
Ystäväni kutsuvat minua Pöpiksi.
En ole valinnut pääainetta, en tunne ketään ja olen tervetullut vain tänne.
Mietin tätä.
Olin myös Kunnon dinosauruksen lemmikkikeräilijän ääni.
Nimeän ne ja pidän ne.
Sen jälkeen olin Lightyearin Sox.
Voin tehdä nukuttavia ääni.
Minulla on useita vaihtoehtoja.
Merellinen paratiisi, Lower East Side. Hammaslääkärin odotushuone.
Hyvää yötä, Buzz.
Olin mukana luomassa Up – kohti korkeuksia -elokuvan hahmoja.
Piirsin useita eri versioita Rasmuksesta.
Yksi oli pulska versio minusta.
Pulskempi versio, kauniisti sanottuna.
Rasmus ei ole identtinen kanssani, mutta hänessä on ripaus minua.
Hattu ainakin.
Amerikanaasialaisena olen ylpeä siitä,
että hän on aasialainen lapsi, jolla ei ole aksenttia.
Elokuvassa ei esitetä stereotyyppistä aasialaista.
Hän oli vain amerikanaasialainen.
Oli hienoa olla osa sitä.
Kuljin onnekasta polkua.
Halusin olla vain animaattori. Piste. Koko elämäni ajan.
Mutta tykkään kertoa tarinoita.
Kuin ylös kohoava pilvipulssi.
Olin ehdottanut lyhytelokuvaa, ja he antoivat minun ohjata sen.
Se oli ensimmäinen ohjaukseni.
Sen jälkeen sain ohjata Kunnon dinosauruksen.
Ja nyt Elementalin.
Kaikki johtuu siitä, että rakastan työtäni -
ja sain mahdollisuuksia.
Tämän elokuvan teossa minua innoitti palkinto,
jonka onnekseni sain Bronxissa heti Kunnon dinosauruksen jälkeen.
Olimme ensimmäistä kertaa sellaisessa tilaisuudessa.
Kaikki olivat pukeutuneet upeasti.
Isäni laittoi päähänsä hienoimman tupeensa.
Kun nousin lavalle ja katsoin yleisöä,
niin eturivissä olivat äitini, isäni, veljeni ja hänen vaimonsa.
Isäni oli stoalaisen tyyni ja hengitti syvään, jottei itkisi.
Äitini ripsiväri oli valunut kasvoille itkemisen seurauksena,
ja se teki minuun syvän vaikutuksen.
Hyvänen aika,
miten paljon he olivat uhranneet, ja nyt he ovat tässä.
Revin kirjoittamani puheen ja kiitin vain vanhempiani.
Palasin New Yorkista ja kuvailin seremoniaa täkäläisille -
ja suhdetta vanhempiin -
ja kulttuurillisia ristiriitoja, joita syntyy -
ensimmäisen ja toisen sukupolven välille.
Lähes kaikki sanoivat, että se on elokuvan sydän -
ja seuraavan elokuvasi keskiössä.
TULIKYLÄN ASEMA
Seuraava pysäkki, Element City.
Element City pohjautui moniin kaupunkeihin.
San Franciscosta Amsterdamiin ja Venetsiaan.
Mutta koska vartuin New Yorkissa,
moni paikka innoitti elokuvan kohtauksia.
Ellis Island ja Vapauden patsas olivat merkittäviä innoittajia.
Ajatus paikasta, jonne kaikki olivat tervetulleita oli merkityksellinen.
Monen amerikkalaisen juuret johtavat Ellis Islandille.
Se juhlisti tämän maan syvintä olemusta,
ja sillä on tärkeä paikka niin monen ryhmän historiassa.
ELEMENTTIEN ENSIMMÄINEN AALTO JA TOINEN AALTO
Monet amerikkalaiset ovat joko itse maahanmuuttajia -
tai maahanmuuttajien lapsia tai jälkeläisiä.
Tulivatpa he tänne vapaaehtoisesti tai eivät.
Maahanmuuttajat tuovat aina uutta verta kulttuuriin.
He ravistelevat asioita hyvällä tavalla.
He tuovat särmää ja kunnianhimoa.
He tuovat luovuutta.
PAAHDETTUJA HALKOJA
He tuovat kekseliäisyyttä.
SYTYTYSNESTE
Tämä maa on aina muodostunut -
monista eri paikoista tulleista ihmisistä.
Minun perheeni on alunperin Etelä-Italiasta.
Synnyin Moskovassa.
Äitini on alun perin Suomesta.
Koreasta. -Kiinasta.
Harlemista.
Hänen äitinsä on Puerto Ricosta ja isänsä Dominikaanisesta tasavallasta.
Eurooppalainen sekoitus.
Kuudennen polven joku, joku, joku.
Se tekee New Yorkista niin erityisen.
Tervetuloa Element Cityyn. Ottakaa asiakirjanne esiin.
Teidän nimenne?
Hienoa. Miten se kirjoitetaan?
Jospa laitamme tähän Kärtsä ja Tuikku?
MAAHANMUUTTO HYVÄKSYTTY
Tervetuloa Element Cityyn.
Vanhempani tulivat Yhdysvaltoihin eri aikaan.
He tapasivat Bronxissa kirkossa.
Äitini oli hyvin pitkä, ja isäni oli lyhyt.
Jotenkin isäni onnistui olemaan äitini pituinen kaikissa kuvissa.
Alussa äitini ei ollut lainkaan kiinnostunut isästäni,
mutta hän ihastui isäni maineeseen.
Pappi sanoi: "Hän on ahkera työntekijä ja takaa sinulle hyvän elämän."
He avioituivat viisi viikkoa ensitapaamisen jälkeen.
Sain alkuni häämatkalla, joten synnyin yhdeksän kuukauden kuluttua.
Lapsena en ymmärtänyt, miten haastavaa heillä oli ollut -
muuttaa tänne tyhjätaskuina ja rakentaa elämä New Yorkiin,
etenkin siihen aikaan.
New Yorkissa oli vaikeaa 1970-luvulla.
New Yorkin asukasluku laski.
Ihmiset muuttivat lähiöihin tai lähtivät pois kaupungista.
Monilla kaupunkiin jääneillä oli vaikea tienata elantonsa.
Isälläni oli 150 dollaria New Yorkiin tullessaan.
Hänellä ei ollut mitään.
New Yorkista sai 70-luvulla -
vuokrattua asunnon Harlemista 75 dollarilla kolmeksi kuukaudeksi.
Loput 75 dollaria hän käytti hodari-kärryn vuokraan.
Hän säästi rahaa ja osti ruokakaupan Bronxin pohjoisosasta.
HEDELMIÄ JA VIHANNEKSIA
Ruokakaupan avaaminen Bronxiin -
1970-luvulla oli vaikea homma.
Ilmassa oli paljon radikaaleja ja etnisiä muutoksia sekä väkivaltaa.
Ihmiset kivittivät toisiaan.
Tai saattoi joutua aseellisen ryöstön uhriksi.
Mutta ihmiset muuttivat tänne 70-luvulla, koska tilanne ja olosuhteet -
olivat paljon paremmat kuin heidän kotimaassaan.
He näkivät mahdollisuuksia jopa keskellä finanssikriisiä,
jollaista ei ole nähty aikoihin.
Jo-Joseph? -Yousef. Hauska tavata.
Isäni omisti aikanaan tämän kaupan.
Siitä on hetki.
Siitä on kauan. Anteeksi.
Tämä on isäni ensimmäinen kauppa, jonka hän loi tyhjästä.
Tämä on ihmeellistä.
Isäni rakensi kaiken tämän käsin.
Kaikki on lähes ennallaan.
Täällä on uutta virtaa.
Isäni oli kova tekemään töitä kuten useimmat maahanmuuttajat.
Hän heräsi aamulla ja meni Hunts Point Marketiin -
hakemaan myytäviä tuotteita.
Hän teki pitkää päivää aamuneljästä, -viidestä -
iltayhteentoista, seitsemänä päivänä viikossa.
Äitini työskenteli kassalla.
He rakensivat ison puulaatikon, kaupan keskuksen.
Yritimme luoda sen myös elokuvaan.
Tervetuloa.
Loimme keskiön, jossa päähenkilömme asuivat.
Kolapähkinöitä tulossa.
Kauppa ei ole ainoastaan paikka, jossa Virva varttui -
eikä pelkkä yhteisön kohtaamispaikka, se on isän unelma.
Hän halusi tarjota Virvalle uuden elämän, kuten isäni veljelleni ja minulle.
Tämä kauppa on perheemme unelma.
Jonakin päivänä se on sinun.
Isäni rakensi kaiken veljelleni ja minulle.
Kun olin yläkoulu- ja lukioiässä,
hän alkoi puhua liiketoiminnan opettelusta.
Olen ylpeä, että jatkat elämäntyötäni.
"Tämä voisi olla tulevaisuutesi."
He eivät ymmärtäneet, että joku voisi ansaita elantonsa taiteella.
He halusivat suojella minua siltä.
Virva on pääosassa.
Voittaja, voittaja, hiili-illallinen.
Hän on parikymppinen tulinainen.
Hän on todella tunnollinen tytär.
Hän rakastaa vanhempiaan -
ja arvostaa heidän tekemiään uhrauksia.
Oletko kunnossa?
Olen vain väsynyt.
Anna, kun autan.
Hänen suurin ongelmansa on äkkipikaisuus.
Ei, ei, ei.
Anna yksi ilmaiseksi!
Homma ei toimi siten!
Ja se on hänen esteensä.
Mutta hänen lahjastaan tulee hänen identiteettinsä.
Valmista.
Hänen tapaamansa henkilö herättää sen henkiin.
Tuli!
-Hei!
Anteeksi.
Olet todella kuuma.
Anteeksi?
Tarkoitan, että olet tulessa!
En tarkoittanut sitä niin. -Joko lopetit?
Kyllä, kiitos. -Tätä tietä.
Vellu Laine on etuoikeutettu.
Suurin osa Maasta on vettä, joten kaupungissa tulisi olla enimmäkseen vettä.
Ensin oli vesi ja sitten maa, ilma ja viimeisenä tuli.
Joten hän oli etuoikeutettu,
eikä hän tiennyt mitään ulkopuolisuuden tunteesta.
Synnyin täällä ja elin korealaisen kulttuurin mukaisesti kotona.
Mutta koulussa kaikki oli amerikkalaista.
Tämä on isäni toinen ruokakauppa.
En ole käynyt täällä yli 20 vuoteen.
Uskomatonta, ettei tämä ole muuttunut vaikka onkin muuttunut.
Nuorena halusin olla vain amerikkalainen.
Häpesin taustaani, koska sitä pilkattiin jatkuvasti, enkä halunnut olla sellainen.
Kesti kauan ennen kuin ymmärsin -
olevani sekä korealainen että amerikkalainen.
Halusin niin kiivaasti kuulua joukkoon,
mutta olen oppinut, että kehityksen virstapylväisiin kuuluu -
jakso, jolloin häpeää taustaansa, ja vähitellen se muuttuu ylpeydeksi.
MAAHANMUUTTO
Assimilaatioon liittyy ajatus sulatusuunista,
että maahanmuuttajista tulee amerikkalaisia.
Se viittaa usein kulttuurilliseen valkaisuun.
Kirjaimellisesti valkaisuun.
Oletuksena on, että tulisi sulautua johonkin amerikkalaiseen ideaaliin.
Oletuksena on, että kyseinen ideaali pysyy vakiona.
New Yorkissa on hienoa se, että jokainen säilyttää oman kulttuurinsa.
He säilyttävät omat kulttuuriperinteensä.
Se on ennemminkin salaattikulho,
jossa eri kasvikset elävät yhdessä,
kuin sulatusuuni, jossa identiteettejä riisutaan -
ja ihmiset muuttuvat kaikki samanlaisiksi.
Isäni aloitti hodari-myyjänä.
Säästi rahaa. Osti yhden rakennuksen.
Säästi rahaa. Osti toisen, kunnes hän omisti puolet korttelista.
Onhan se toki amerikkalainen unelma, mutta muistan kävelleeni hänen kanssaan -
kaupasta kauppaan tarkistamassa niitä,
ja ihmiset heittivät meitä kivillä.
He huusivat: "Menkää takaisin Kiinaan!"
Sanoimme, ettemme ole kiinalaisia.
Hiljaisuus!
Hienoa.
Puhutaanko 102A:sta ja 104E:stä, kun he tulevat jonon perälle?
VIVISTERIA KUKKII KAIKILLE -KUKKANÄYTTELY
Hyvää huomenta. Missä näen sinut?
Jou, Carolyn.
Kiitos, että teet tämän.
Tämä on lähellä sydäntäni.
Virvan ja hänen isänsä kohtaama muukalaisviha.
Se näkyy elokuvassa monin tavoin,
koska se oli todellisuuttani lapsuuteni New Yorkissa,
jossa koin tällaisia asioita.
Muistan, kun hiuksiini heitettiin purkkaa.
En tiennyt silloin, mutta muistan,
kun isäni oli tosi vihainen meille huutaneille ihmisille.
Ksenofobia järkyttää joka kerta.
Tässä elokuvassa -
tuli ja vesi eivät voi olla yhdessä,
ja tässä kohdassa kaikki sanovat, ettei heitä ole tarkoitettu toisilleen.
TULELTA PÄÄSY KIELLETTY
Turvamies ei tee vain työtään,
eikä hän vain usko sen hetkiseen kaupungin byrokratiaan. Hän sanoo…
Palaa Tulimaahan!
Virva on niin nuori, ettei ymmärrä, mistä on kyse.
Pala jossain muualla! -Häivy täältä!
Ennen kuin hän alkaa hävetä,
hän alkaa ymmärtää, ettei heitä jostain syystä haluta sinne.
Lapsi ei ymmärrä, mistä on kyse.
Lapsi ei tiedä, että se on vihaa ja tiedon puutetta.
Sitä kuvittelee sen kuuluvan elämään.
Tiedän, miltä se tuntuu. -Niin.
Arvostan, että teet tämän.
Kiitos paljon. -Kiitos, että luotat minuun.
Kiitos.
Ksenofobia- ja rasismikohtaukset eivät ole konsepteja,
joista haluan puhua.
Ne ovat kokemuksia.
Mutta tämä oli rakkaustarina alusta saakka.
Sydän oli aina mukana.
Ei. Vellu, emme voi koskettaa.
Sopiva määrä ikäviä kokemuksia -
voi auttaa meitä ymmärtämään hahmoja ja heidän vaikeuksiaan.
Minä epäonnistun.
Ja sitä, miten rakkaus auttoi hahmoja selviämään vaikeuksista.
Lukiossa ollessani -
isäni löysi taidekaupan, jota hän alkoi pyörittää.
TAITEILIJATARVIKKEET
Hän ei halunnut enää työskennellä kuudesta yhteentoista.
Veljeni pyörittää nyt isäni kauppaa.
OMISTAJA
Vanhempana veljenä tehtäväni oli mukiloida häntä -
ja tehdä hänen elämästään vaikeaa.
Tungin hänet aina laatikkoon kaikkialla.
Sanoisitko, että… -Onnistuit hyvin!
Koska vanhempamme eivät hyväksyneet taiteilijauraa,
niin minun piti saada tämä kauppa.
Korealaisessa kulttuurissa se on vanhimman lapsen velvollisuus.
Totta.
Ja…
Minä lähdin Kaliforniaan ja olen edelleen kiitollinen.
Tunnen yhä syyllisyyttä siitä.
Taiteilijatarvikekaupassa isämme tapasi taiteilijoita,
jotka elättivät itsensä taiteella.
Hän kysyi: "Oletko taiteilija?
Ja elätätkö itsesi? Se on siis mahdollista?"
Luulen, että silloin isämme hyväksyi asian.
Ja alkoi jopa painostaa sanomalla:
"Jos teet tämän, laita kaikki peliin."
Vanhempani eivät puhuneet englantia kovinkaan hyvin,
joten veljeni ja minä toimimme kahden kulttuuri välillä.
Suurin osa siirtolaisten lapsista on syntynyt täällä.
He oppivat kielen nopeasti ja toimivat vanhempiensa tulkkeina -
ja porttina laajempaan kulttuuriin.
Kaupassa ja elokuvissa käymisen lomassa -
toimimme kääntäjinä.
En tiedä, miten he ostivat taloja tai allekirjoittivat sopimuksia.
Ihmeellistä, että he selvisivät sellaisista toimista.
En osaa koreaa kovinkaan hyvin, joten käänsin kuin alakoululainen.
Väärinkäsityksiä tulee aina.
Sitä ei siis käännä ainoastaan kieltä.
"Ei, sitä sanotaan sarkasmiksi, äiti."
Riitelimme usein -
yrittäessäni selittää äidilleni, mitä tässä kulttuurissa saa ja ei saa tehdä.
Vaikkei isäni puhunut kieltä,
hän loi suhteita hurmaamalla ihmisiä.
Hyvää syntymäpäivää!
Hän sanoi oppineensa lapsena englantia Star Trekistä ja Bonanzasta.
Hän oli seurallinen, ja hän aina…
Hän ei osannut lausua sanoja,
mutta hän sanoi ne kuten ne kuuluisi sanoa.
Hän lausui sanan "nuclear", "ydin", "Nicaragua".
Totta.
Hän sanoi: "Siellä on Nicaragua-voimala."
"Isä, se on ydin."
Hän sanoi, että ihan sama.
Kerran tulin kotiin, ja hän katsoi espanjalaista kanavaa.
Sanoin: "Isä katsot espanjalaista kanavaan."
Hän kysyi: "Niinkö?"
Hän taitaa valehdella niin, että karvat heiluvat.
Korvat. -Ihan sama.
Hän ei piitannut yksityiskohdista. -Niin.
Niillä ei ollut merkitystä, koska heidän maailmansa oli muuttunut täysin.
Tapasin korealaisen vaimoni.
Kun hän tapasi vanhempani,
he juttelivat vapautuneesti.
Katsoin, kun Heather puhui vanhemmilleni, ja he nauroivat.
He eivät nauraneet koskaan.
Minusta se oli todella outoa.
Sanoi Peterille, että hänen on nähtävä se.
Emme ymmärtäneet, miten iso kielimuuri välillämme oli,
ennen kuin näimme, millaista on, kun sitä ei ole.
Tuolla toimistossa hengailimme veljeni kanssa koulun jälkeen.
Siellä oli pieni televisio, jonka kaiutin oli rikki.
Joten katsoimme piirrettyjä ilman ääntä.
Veljeni oppi luultavasti piirtämään niitä katsomalla.
Piirsimme isoihin vihkoihin.
Kerran piirsimme tavallisia tikku-ukkoja.
Ja minun tikku-ukkoni olivat suoraan hirsipuusta suorine viivoineen.
Hänen ukkonsa olivat tosi hyviä.
Hänen ukoissaan oli luonnetta.
Ne tanssivat sivulla,
ja pieni typerä tikku-ukko oli ilmeikäs.
Ajattelin, että se oli jotakin muuta.
Sitä kai kutsutaan lahjakkuudeksi.
Lapsuudessani yritin auttaa isääni kaikissa näissä paikoissa.
Vesi. Pidä heitä silmällä.
Hups.
Joten ensimmäinen työni oli turva-alalla.
Jos roiskutat, niin ostat sen!
Tehtäväni oli tarkkailla, varastiko joku jotakin.
Kameroita ei ollut, joten seisoit käytävällä.
Tuijotimme peilejä taukoamatta.
Minusta ei ollut hyötyä. Olin surkea.
Suurimman osan ajasta leikin käytävillä.
Kun veljeni teki taidetta, hän valvoi myöhään ja piirsi taukoamatta.
Mutta kun hänen olisi pitänyt tehdä töitä kaupassa,
hän löysi mukavan nukkumapaikan.
Nukuin kahden seinän välisessä kapeikossa ja kiilasin itseni alustojen päälle.
Nukuit salapaikoissa, ja äiti kysyi: "Mitä teet täällä?
Täälläkö sinä olet? Et tee töitä."
Tämä on yhä täällä. Voi luoja.
Piileksimme jääkaapissa ja säikytimme ihmisiä.
Jos joku otti maidon,
työnsimme maitopurkit reunalle,
jotta niitä oli vaikea ottaa, ja nauroimme.
Yksinkertaista elämää. Sitä se oli.
Asuimme kaupan jokaisessa osassa.
Teimme läksyjä.
Söimme lounasta eri käytävillä tai otimme ruokaa.
Osa 80-luvun roskaruoasta on yhä jossain täällä.
Tässä on jäätelöä ja tässä herkkuja.
Isänä hän oli ylpeä pojistaan ja sanoi:
"Molemmat poikani ovat pitkiä."
Emme ole kovin pitkiä, mutta hän oli lyhyt mies.
Hän kehotti meitä aina syömään, jotta kasvamme.
Ehkä hän antoi meidän syödä kaikkea,
jotta kasvaisimme isoiksi.
Onnittelut, isä. Sinä onnistuit.
En tiedä, johtuiko se aikakaudesta -
vai nykyisestä helikopterivanhemmuudesta,
mutta siihen aikaan ei ollut päivähoitoa.
Pyöräilimme kaikkialle. Vilkkailla kaduilla ja…
"Mikä on seuraava katu?"
Jos menimme vieraaseen naapurustoon,
lapset huusivat: "Ette kuulu tänne!"
Totta. -"Häipykää!"
Sanoimme, että tämä on meidänkin maamme, mutta häivytään täältä.
Totta.
Ajoimme yhdessä yhdellä pyörällä.
Vanhempia ei ollut.
Kuin urbaani Kärpästen herra, mutta rillipäinen Possu.
Ramón ajoi pyörällä, jossa oli banaanisatula.
Lasten myötä minusta on tullut hyvin nostalginen.
Isäni kaupoissa kävely tuo muistoja mieleeni.
Äiti laittoi pahvia kuormalavojen päälle,
ja me istuimme pelaamassa korttia.
Isäni hoiti kauppaa,
ja kun ei ollut asiakkaita, hän tuli pikaisesti syömään kanssamme.
Yksinkertaisia ruokia äidin ja isän kanssa.
Niin.
Muistot palaavat mieleeni.
KALIFORNIA
Jos tämä ilahduttaa sinua.
En aio olla… -Ilahdutin häntä.
Phillip on tukenut minua.
Rakastuin henkilöön, joka ei ole korealainen.
Tapasimme CalArtsissa. Hän oli loistava taiteilija.
Opiskelin toista vuotta ja sinä ensimmäistä.
Kun kuulin hänen nauravan, sydämeni suli.
Rakastuin häneen.
Se oli parasta aikaa.
Se oli hyvä aikakausi.
Totta.
Isoäitimme viimeiset sanat olivat: "Ota korealainen vaimo."
Ja sitten hän kuoli.
Ja… -Vapaus!
Lupaa minulle yksi asia.
Avioidu tulen kanssa.
Vain korealaiset kelpasivat.
Paine on valtava.
Täällä on kaunista.
Kauanko olimme yhdessä ennen kuin kihlauduimme?
Seitsemän vuotta?
Luultavasti. Kyllä.
En ollut kertonut sinusta.
Isäni otti sinut hyvin vastaan, mutta äitini oli epäilevä.
Kuka tämä kaveri on?
Rakkaus piti meidät yhdessä.
Liian imelää. Anteeksi.
Todella imelää.
Hän taipui lopulta. Tunsitko sen?
Hän sanoi, että teen sinulle hyvää…
Aivan.
"Anna osaa käsitellä rahaa. Sinä et."
Koska sinä… -Niin.
Mutta hän lämpeni hitaasti.
Isäsi oli tosi mukava.
Hän valmisti minulle kulhollisen salaattia.
Niin.
Aivan. Koska me emme syö salaattia.
Se oli häneltä kaunis ele.
Kaipaan sitä. -Niin.
Otan kuvan sinusta täällä.
Isäni ja äitini eivät koskaan sanoneet "rakastan sinua".
He eivät sanoneet niin.
Ymmärsin vasta myöhemmin, ettei heidän tarvinnut sanoa.
Korealaisessa kulttuurissa on yhteisymmärrys,
että toisesta huolehtiminen on rakkautta.
Äitisi tykkäsi ostaa minulle takkeja.
Se oli hänen tapansa osoittaa rakkauttaan sinua kohtaan.
En ole koskaan tehnyt mitään näin henkilökohtaista.
Elokuva kertoo rakkauden osoituksista.
SULJETTU
Virva oli kokenut menneisyydessä ksenofobiaa,
eikä hän päässyt asemalle katsomaan kaunista kukkaa.
Vellu keksii keinon näyttää sen Virvalle.
Vellu tunnustaa siten rakkautensa Virvaa kohtaan.
Elemental ei ole vain pojan ja tytön, tulen ja veden, välinen rakkaustarina.
Se kertoo myös vanhemmasta ja lapsesta.
Vanhempani osoittivat jatkuvasti rakkauttaan.
Toisista huolehtiminen oli rakkauden ilmaisu.
Hyvä tytär.
Koska menetin vanhempani tämän elokuvan teon aikana,
tämä on kunnianosoitukseni heille.
Siitä tuli minun eleeni.
Se oli paras keinoni ilmaista rakkauttani.
Haluaisimme kaksi hodaria, kiitos.
Kiitos.
Kippis.
Söin luultavasti pari palaa.
Kakkupaperit ovat kiinni tässä.
Nyt Disney+:ssa
Loppu