Стой.
Не, чакай.
Не.
Проклятие!
Моля те, нека този път проработи.
Успях!
Най-сетне!
Не! Виж какво направи.
Аз ли? Знаеш, че карам тук.
Счупи го.
Зарежи науката!
Училището свърши, изключи мозъка си.
За пътуването ни е.
Тази ваза е на над 2300 години.
Надживяла е войни, земетресения, монголското нашествие.
А вие щяхте да я счупите заради препирня.
Дронът му я удари. - Но тя се блъсна в мен.
Гордея се, че успя да поправиш дрона,
но не бива да го пускаш вкъщи.
На теб колко пъти ти казах да не караш вътре?
Шестнайсет.
Така ли ще е цяло лято?
Любимата ми част от деня.
Време е за криеницата.
Моля те, може ли?
Благодаря, мамо!
Тръгвам да ви търся!
Да му се не види! Мислех, че съм се скрил добре.
Просто трябва да вървиш по следата.
Да вървим, тя не е тук.
Хайде, деца, вечерята е готова.
Съжалявам. Опитах се да го отклоня.
Още не разбирам как ме откри. Дори обикалях за заблуда.
Израснал съм в тази къща. Знам всяко тайно местенце.
Спокойно, Пандора. Имаш цяло лято да откриеш нови скривалища.
Не цяло лято. Ще ни водиш на експедиция, нали?
Къде ще ходим тази година? - В Югоизточна Азия?
Харесаха ми руините на маите. - В Ангкор Ват има сума ти интересни неща.
Ти ще пишеш книгата си, а ние ще се забавляваме страхотно.
Може да се наложи да поотложим лятното пътешествие.
Моля? - Винаги ни водиш!
Летните ми планове ще пропаднат.
Крайният срок наближава, трябва да довърша книгата.
Но ще ви се реванширам.
Утре - специална игра на криеница за първия ден от лятото.
Дано си струва.
Затова ли все висиш в кабинета си? - Мислех, че подремваш.
Старците все дремят.
Права си. Ние сме стари и ужасно уморени.
Разчистете масата и измийте чиниите.
Какво? - Не е честно!
Не е хубаво да отменяш пътуването ни, без да го обсъдим.
Знам, съжалявам.
За пръв път чувам за краен срок. Кога ти го поставиха?
Наскоро. Сложно е.
Знаеш, че не се плаша от сложни неща.
Друго имам предвид. - И какво е то?
Висиш до късно в кабинета си, крачиш напред-назад... Познавам те.
Нещо ти тежи и се опитваш да го скриеш, а не е нужно.
Може би си права.
Нали съм ти споменавал за особеното минало на семейството ми?
Алекс, живеем в страховито старо имение, пълно с редки реликви. Наясно съм.
Но това не е всичко.
Неслучайно пътувахме до всички онези места
и не е заради това, което си мислиш.
В обществото на инуитите, който подслушва родителите си,
бива затворен за три дни в наказателно иглу.
Първо, такова нещо не съществува.
Второ, не подслушвах.
Просто дойдох да взема чиниите.
Онези, които вече взе.
Отивам да работя.
Какво щеше да ми кажеш?
Ще ти обясня после. Всичко ще бъде наред.
Обещавам.
Това харесвам в теб, Пандора. Никога не се отказваш.
Искам да разбера какво правиш. Всички археолози ли са толкова потайни?
Когато се налага.
На този етап не ми трябва помощник.
Лека нощ, Пандора.
Пак ли човъркаш нещо?
Татко е открил скривалището ти. - Наистина знае всички тайни местенца.
Не знам защо се навираш в кабинета му. Не пуска никого там, дори мама.
Ще видим тази работа.
Трябва да им кажеш.
Не искам да се тревожат. - А трябва.
Близо съм до решението, усещам го.
Ако го открия...
О, не. - Боже. Започва ли се?
Скай, мислех, че имам повече време, но съм грешал.
Трябва да...
Батко!
Готов ли си...
за първия ден от лятото?
Ще чуя ли "и още как"?
И така става.
Добро утро, мамо. Какво правиш?
Музеят "Пакстън" подготвя нова експозиция и чух, че търсят уредник.
Ти не беше ли работила това? - Преди 15 години.
Я чакай, ще се връщаш на работа? - Само опипвам почвата.
Растете, вече не съм ви нужна толкова. - А кой ще ни разтървава?
Мама е права. Ако бяхме аборигени, вече щяхме да обикаляме пущинаците.
Не става въпрос за оцеляване.
Само да се оправяте сами, докато ме няма. - Аз ще се справя.
А татко? И той ли ще се върне на работа?
Хубаво ще е да работим пак заедно, както навремето.
Като стана дума, къде е татко? Пак ли спи на бюрото си?
Няма да е за пръв път.
Ще го събудя! - Не, остави на мен.
Не искам да го уплашиш до смърт.
Алекс?
Няма го. Да не е отишъл някъде?
Не би излязъл, без да ми се обади.
Сигурно това е началото на специалната игра на криеница.
Права си! Добре, търси следи.
Знаех си! Този шум чух снощи, след като бях изритана навън.
Дали е следа?
Виж! Върху топките има цифри.
И паднаха на две места по три.
Сякаш са координати.
Ръс, ти си гений!
Благодаря, че най-сетне го осъзна.
Просто вървях по следата.
Виж ти, врата!
Не се отваря.
Връщам си думите назад, не си гений. - Не приемам рекламации.
Къде водят координатите?
В Пекин, Китай. Защо?
На всяка врата има резе.
Мама е геният.
Как се сети? - Вазата е от династията Мин.
Тук няма нищо друго китайско. - Впечатляваща логика.
Пандора, почакай.
Татко сериозно е усложнил играта.
Каза, че ще си струва, но не очаквах чак такива мащаби.
Спокойно, просто водоливник...
Невероятно.
Ти знаеше ли за това, мамо?
Ето ви страхотно скривалище.
Не ми прилича на игра.
Татко!
Татко?
Някаква статуя. - Защо има статуя на татко тук?
Какво става? Това част от играта ли е?
Татко, ти ли си?
Къде?
Не е татко.
Бягайте! - Върнете се!
Просто сънувам кошмар!
Стига де.
Не ми свети в очите! Опитвам се да спя.
Мамо?
Идвам!
Не се опитвай да ме убиеш!
Внимавай! Откъде взе боздуган?
От другото помещение, но май беше капан. - Защо смяташ така?
Сега ще разбереш.
Защо къщата ни напада?
Внимавай!
Стой! Не отивай натам.
И насам не може. - Защо?
Хей, ти, стой!
Сега накъде? - Бързо, ето тук.
Май се спасихме.
Да не сме от кралски род?
Не, доколкото знам. Но вече нищо не ме изненадва.
Това обаче ме изненадва.
Пан, стига пипа това и онова.
Без да искам!
Заключено е. - Какво ще правим?
Да помислим. В кабинета на татко на всяка врата има резе.
Аз ни насадих и аз ще ни измъкна.
Оцеляхме!
Моля ви, бъдете по-внимателни. Охранителната система ще ви убие,
а може да не съм наблизо, за да я спра.
Не е добре да останеш без глава.
Не е сега моментът за шеги, Лари.
Последвайте ме, ще ви обясня всичко.
Вече видяхте някои от помещенията, но крилото е много по-голямо.
Тук пазим реликви от Тимбукту до Катманду.
Не се засягайте, но какви сте вие?
Къде ми е възпитанието!
Ние сме пазителите на тайното крило.
Аз съм Станли.
А аз съм Лари - бичът на седемте морета, ужасът на Карибите.
Не му обръщайте внимание, все дрънка за миналото си.
Просто ми завиждаш.
Ще се побъркам.
Какво се е случило с Алекс? Добре ли е? - Да, какво става с татко?
Несъмнено имате много въпроси, ще ви бъде отговорено. Но сега елате тук.
Алекс ви е оставил нещо.
ЗА МОЕТО СЕМЕЙСТВО
Здравейте, Скай, Ръс и Пандора.
Ако гледате това, значи вече съм парче гранит. Или мрамор.
Както и да е, причината за това е...
семейното ни проклятие.
Вината не е наша, а на предците ни.
По-специално на вашия прапрапрадядо Корнилиъс Вандерхувен.
С подлост успял да натрупа най-голямата частна колекция от артефакти
в историята на света.
Корнилиъс не само купувал антики,
а и ги заграбвал с всякакви средства.
Бил безпощаден.
И искал все повече и повече.
Знаел, че много от предметите са прокълнати, но това го настървявало още.
Построил тайно крило, за да скрие опасните си съкровища.
Последствията от надменността му засегнали и него,
и наследниците му - семейството ни било прокълнато.
Мразя да ме наказват, без да имам вина.
Слушай баща си.
Пазех го в тайна, за да не се тревожите.
От години твърдя, че пиша книга,
но в действителност търсех решение.
Затова стоях до късно нощем.
Ще развалим проклятието, ако поправим стореното,
преди да стане късно и още някой от семейството да се вкамени.
Защото след мен идва вашият ред, деца.
И ние ли ще се вкаменим?
Освен ако не намерите начин да развалите проклятието.
Съжалявам, че премълчавах истината досега.
Аз може да не съм успял, но знам колко силни и умни сте вие.
Ако някой може да се справи, това сте вие. Няма нищо непостижимо.
Безкрайно ви обичам.
Спокойно, татко. Ще оправим нещата.
И това ли е охранителна мярка? - Не, поредната реликва се е събудила.
Нима е възможно? - Понякога. Погледнете ни нас.
Какво е това?
На ваше място бих хукнал. Веднага!
Превод на субтитрите Боряна Богданова