Prr.
Počkat!
Ne.
Prokletí!
PROKLETÍ!
Prosím, ať to tentokrát vyjde.
Já to dokázal.
Konečně!
Ne! Podívej, cos způsobila.
Já? Víš, že tu jezdím na prkně.
Rozbilas to.
Proč to vůbec děláš?
Škola nedávno skončila. Máš vypnout.
To je na výlet.
Hej! Ta váza je přes 2 300 let stará.
Přežila války, zemětřesení, invazi Mongolů.
A málem padla za oběť vaší hádce.
Srazil ji jeho dron.
Ale ona do mě vrazila.
Přestože jsem hrdá, že sis sestavil svůj dron,
neměl bys s ním létat doma.
Kolikrát jsem říkala, ať tu nejezdíš?
Šestnáctkrát.
Bude to tak celé léto?
Má oblíbená část dne.
Čas na schovku!
Prosím, můžeme?
- Dík, mami. - Dík.
Pozor, už jdu!
Já doufal, že tě tentokrát dostanu.
Ha! Stačí sledovat stopy.
Pojďme. Tady není.
Pojďte, čeká na nás večeře.
Smolík. Já se ho snažil odvést.
Nechápu, jak jsi mě našel. Dokonce jsem šla pozpátku.
V tomhle domě jsem vyrůstal. Znám každou skrýš.
Neboj se, Pandoro,
na hledání nových skrýší máš celé léto.
Celé léto ne.
Pojedeme na tvoji expedici, ne?
Jo. Kam letos vyrazíme?
Do jihovýchodní Asie?
Mayské trosky byly boží.
V Angkor Vatu jsou zajímavé artefakty.
Kapitola knížky pro tebe, supr prázdniny pro nás.
Možná budeme muset naše letní cestování odložit.
- Co? - Jezdíme vždycky.
Já už s tím počítám!
Mám poslední termín a musím svou knihu dokončit.
Vynahradím vám to.
Navrhuji, že si zítra zahrajeme speciální letní schovávanou.
Musí být supr.
Proto vysedáváš v pracovně?
Já myslela, že tam spíš.
Starší lidé víc spí.
Máš pravdu. Jsme staří a velice unavení, tak skliďte ze stolu a umyjte nádobí.
- Co? - Co? To je totálně nefér.
Nelíbí se mi, že rušíš výlet bez mého vědomí.
Já vím. Mrzí mě to.
O termínu nepadlo ani slovo. Kdy ses to dozvěděl?
Před nedávnem. Je to složité.
Já vím, složité věci beru.
Tak jsem to nemyslel.
A jak jsi to myslel?
Práce dlouho do noci, neustálé přecházení po pracovně. Znám tě.
Něco tě trápí a skrýváš to,
ale nemusíš.
Asi máš pravdu.
Víš, jak jsem zmínil, že má naše rodina nezvyklou historii?
Alexi, žijeme ve starém sídle plném vzácných artefaktů.
Běžné to není.
Bohužel to není vše.
Za tím cestováním všude možně je určitý důvod,
ale ne ten, který ti vytanul na mysli.
V inuitské kultuře je špehování rodičů
trestáno třemi dny v iglú bolesti.
Zaprvé, nic takového neexistuje. Zadruhé, já nešpehoval.
Jen jsem se zastavil pro talíře.
Ty, které jsi už odnesl?
Musím se vrátit k práci.
Co jsi mi chtěl říct?
Večer, ano? Všechno se vyřeší.
Slibuji.
To na tobě mám rád, Pandoro.
Nikdy se nevzdáváš.
Chci vědět, co děláš. Jsou všichni archeologové tajnůstkáři?
Když je třeba.
Potřebuji pracovat o samotě.
Dobrou, Pandoro.
Vědecké hračičky?
Táta tě našel, co?
Jo, fakt zná všechny dobré skrýše.
Nevím, proč zkoušíš pracovnu. Nikdo tam nesmí. Ani máma.
To se ještě uvidí.
Pověz jim to.
- Nechci, aby se báli. - Měli by.
Brzy to vyřeším. Vím to.
Když tomu přijdu na kloub…
- To ne. - Už je to tu?
Sky, já myslel, že mám čas, ale mýlil jsem se.
Musíš jít…
Brácho!
Jseš připravenej
na svůj první letní den?
Uslyším pořádné „jóoo“?
Za mě dobrý.
Brý ránko, mamčo, copak tu pečeš?
Paxtonovo muzeum chystá nový exponát a hledají restaurátora.
Nedělávalas to?
Před 15 lety.
Počkat, vracíš se do práce?
Zvažuju své možnosti.
Jste starší a už mě nepotřebujete.
- Kdo nás zastaví, až si vjedem do vlasů? - Máma má pravdu.
U Austrálců bychom se už toulali pustinou.
Nejde o přežití v buši, ale o toulání se po domě, když tu nebudu.
To zvládnu.
No a táta? Vrátí se tam taky?
Bylo by fajn spolupracovat jako za starých časů.
Když je řeč o tátovi, kde je? Usnul zas u stolu?
Nebylo by to poprvé.
- Probudím ho. - Ne, udělám to já.
Ať ho k smrti nevyděsíte.
Alexi?
Není tu. On někam odešel?
Nerozloučil se. To by neudělal.
To je asi ta speciální schovka, kterou nám sliboval.
Určitě máš pravdu. Hledej stopy.
Bingo! Zvuk ze včerejšího večera, když jsem odcházela.
Stopa?
Hele, na těch koulích jsou čísla a rozdělily se do dvou sad po třech.
Jako souřadnice.
Russi, jseš génius!
Žes to konečně uznala. Jen jsem šel po stopách.
Svatá dobroto, to jsou dveře.
Ani se nehnou.
Toho génia beru zpátky.
- Reklamace neberu. - Čeho jsou to souřadnice?
- Pekingu, v Číně. Proč? - Každé dveře mají kliku.
A teď je génius máma.
Jak tě to napadlo?
Je z dynastie Ming. Nic jiného z Číny tu není.
Působivá úvaha.
Pandoro, počkej.
Tý brďo! Táta to dokáže pěkně vyšperkovat.
Říkal, že to bude bomba, ale až tak?
Nenadělej si do kalhot. Je to jen chrlič…
Neuvěřitelné.
Mami, tys o tom věděla?
Taková senzační skrýš.
Nemyslím, že jde o schovávanou.
Tati!
Tati?
Je to socha.
Proč je tady socha táty?
Co se děje? Patří to ke hře?
Tati, jsi to ty?
Kde?
To není táta.
Utečte!
Vraťte se!
Jako z noční můry!
To snad ne.
Přestaňte mi svítit do oči. Snažím se spát.
Mami?
Už jdu!
Přestaň mi jít po krku!
Pozor. Odkud máš ten palcát?
Odjinud, ale asi to byla nástraha.
Pročpak to říkáš?
To hned uvidíš.
Proč na nás dům útočí?
Pozor!
Zpátky. Tam nemůžeš.
- Nemůžeme ani tam. - Proč ne?
Hej, vy! stůjte!
- Kam se podějeme? - Rychle. Sem.
Asi jsme v bezpečí.
Máme snad královské předky?
Nevím o tom, ale mě už asi nic nepřekvapí.
Tak to mě překvapilo.
Na nic nesahej.
Já nechtěla.
Jsou zamčené.
Co teď?
Uvažujte. Pamatujete tátovu pracovnu?
Každé dveře mají kliku.
Můžu za to já. Dostanu nás ven.
Ano, jsme naživu.
Pozor, nebo vás zabezpečení připraví o život.
- Nemusím to zastavit včas. - Hlavu ztratit nechcete, ne?
Na vtípky není čas, Larry.
Následujte mne. Vše se objasní.
Několik místnosti jste viděli, ale celé křídlo je poměrně rozlehlé.
Máme zde artefakty od Timbuktu po Káthmándú.
Nechci být neomalená, ale co jste zač?
Promiňte. Ty moje způsoby. Jsme správci zapovězeného křídla.
Já jsem Stanley.
A já Larry. Zkáza sedmi moří. Postrach španělských držav.
Nevšímejte si ho, nebo o sobě bude blábolit dál.
Prostě žárlíš.
Mám pocit, že ztrácím hlavu.
Co je s Alexem? Je v pořádku?
Jo, co se stalo s tátou?
Máte řadu otázek.
A budou vám zodpovězeny, ale nyní pojďte tudy.
Alex chtěl, ať něco zhlédnete.
PRO MOU RODINU
Ahoj, Sky, Russi, Pandoro.
Sledujete-li mě nyní, je ze mě kus žuly.
Nebo možná mramoru?
Potkalo mě to, protože naše rodina…
…je prokletá.
My jsme nic neprovedli, ale naši předkové.
Konkrétně tedy váš prapraprapradědeček Cornelius Vanderhouven.
Nekalým způsobem
nashromáždil největší sbírku historických artefaktů na světě.
Cornelius je ne vždy nabyl koupí,
ale všemi možnými i nemožnými způsoby.
Ve svém počínání byl bezcitný a jeho ctižádost rostla.
Věděl, že některé artefakty jsou prokleté, což jen podnítilo jeho zájem.
Na jejich uschování vybudoval zapovězené křídlo.
Arogance se mu nakonec vymstila.
Ale i nám, neboť na naši rodovou linii dopadla kletba.
- Pěknej vopruz vyžrat si to za jiný. - Pšt! Poslouchej otce.
Tajil jsem to, aby vás to netížilo.
Léta tvrdím, že píši knihu, ale usiloval jsem o zlomení kletby.
To je důvodem mého ponocování.
U dílčích předmětů musíme zjednat nápravu, než zkamení další člen rodiny.
Protože po mně je řada na vás, děti.
I my se proměníme v kámen?
Pokud nezjistíte, jak kletbu zlomit.
Mrzí mne, že se pravdu dozvídáte až nyní.
Ačkoli jsem já neuspěl, vím, jak chytří a zdatní jste.
Jedině vy toho můžete dosáhnout. Dokážete totiž cokoli.
Mám vás moc rád.
Neboj, tati, napravíme to.
Další zabezpečení?
Ne, připadá mi, že ožil další artefakt.
To můžou?
Občas. Pohleďte na nás.
Co to je?
Být vámi, vzal bych nohy na ramena!
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková