Ptro!
Nei, vent.
Nei.
Forbannelser!
Vær så snill, la det funke denne gangen.
Jeg klarte det!
Endelig!
-Nei! Se hva du har gjort. -Jeg? Det er skateparken min.
-Du ødela den. -Hvorfor all denne vitenskapen?
-Skolen er over. Du kan slå av hjernen nå. -Den er til turen vår.
Hei! Vasen er over 2300 år gammel.
Den har overlevd kriger, jordskjelv, invasjoner…
-Men ble nesten ødelagt av deres krangel. -Det var hans drones skyld.
Men… Hun kjørte inn i meg.
Jeg er stolt av at du har fått dronen til å virke, men ikke fly den inne.
Har jeg sagt du ikke får skate inne?
-Ja, seksten ganger. -Skal hele sommeren bli sånn?
Den beste tiden av dagen.
Det er gjemseltid!
Kan vi? Vær så snill?
-Takk, mamma. -Takk.
Den som ikke har gjemt seg nå…
Jeg trodde jeg hadde lurt deg denne gangen.
Man må bare følge sporene.
Kom. Hun er ikke her.
Kom, unger. Maten er klar.
Jeg prøvde å få ham til å gå.
Hvordan fant du meg? Jeg gikk til og med tilbake i fotsporene mine.
Jeg vokste opp her. Jeg kjenner til alle de beste gjemmestedene.
Ikke bekymre deg, Pandora.
Du kan bruke hele sommeren på å finne nye gjemmesteder.
Ikke hele sommeren. Vi får vel bli med på en ekspedisjon?
-Ja, hvor skal vi i år? -Et sted i Sørøst-Asia?
-Jeg likte turen til mayaruinene. -Angkor Vat er veldig fascinerende.
Et flott kapittel i boken din, en bedre sommerferie for oss.
Det er mulig vi må utsette vår årlige sommertur.
-Unnskyld? -Vi drar alltid.
-Sommeren er jo planlagt. -Jeg har en frist.
Jeg må gjøre ferdig boken, men jeg lover å gjøre det godt igjen.
Hør her… I morgen skal vi ha en spesiell sommerutgave av gjemsel.
Det bør være stort.
-Er det derfor du alltid er på kontoret? -Trodde du tok deg en lur.
Gamle folk må ta seg en lur.
Dere har rett. Vi er gamle og så slitne.
-Dere får rydde av bordet og ta oppvasken. -Det er bare så urettferdig!
Det er ikke greit å avlyse sommerturen uten å si ifra først.
Jeg vet det. Beklager.
Du har ikke nevnt noen frister. Når skjedde det?
-Nylig. Det er komplisert. -Du vet at jeg fikser "komplisert".
-Det er ikke det jeg mener. -Hva mener du da?
Sene kvelder på kontoret, vandringen… Jeg kjenner deg.
Det er noe som plager deg. Du prøver å skjule det, men det trenger du ikke.
Kanskje du har rett.
Jeg fortalte deg at familien min har en noe uvanlig historie.
Vi bor i et nifst, gammelt slott fullt av merkelige gjenstander, Alex.
-Det er uvanlig. -Jeg er redd det er mer.
Det er en grunn til at vi har reist rundt i verden.
Det er ikke den grunnen du tror.
Hos inuittene blir det å tyvlytte på foreldrene
straffet med tre dager i smerteigloen.
For det første, det er ikke sant. For det andre, jeg tyvlyttet ikke.
-Jeg kom bare for å hente tallerkenene. -De du alt hadde ryddet bort?
Jeg må tilbake på jobb.
-Hva var det du ville si? -Jeg forteller det senere. Alt blir bra.
Jeg lover.
Det er det jeg elsker ved deg, Pandora. Du gir aldri opp.
Jeg vil vite hva du gjør her. Er alle arkeologer like hemmelighetsfulle?
Når vi må det, så.
Jeg vil gjerne jobbe alene.
God natt, Pandora.
Nerdete vitenskapsgreier?
-Så pappa fant gjemmestedet ditt? -Ja, han kjenner til de beste stedene.
Ingen vits å prøve seg på kontoret. Han vil ikke engang ha mamma der.
Vi får nå se på det.
Du må si det.
-De vil bli bekymret. -Det bør de være.
Jeg har snart løst det. Om jeg bare kan forstå dette…
-Å nei. -Skjer det nå?
Jeg trodde jeg hadde mer tid, Sky, men jeg tok feil. Du må…
Bror!
Er du klar for første dag av sommerferien?
Kan jeg få en "klabert"?
Det funker for meg.
God morgen, mamma. Hva driver du med?
Paxton-museet skal ha en ny utstilling. Jeg hørte de trenger en konservator til.
-Var ikke det jobben din? -For 15 år siden.
-Skal du begynne å jobbe igjen? -Jeg sender bare ut en føler.
Dere er eldre nå og trenger meg ikke så mye.
-Hvem skal stoppe oss i å krangle? -Kanskje mamma har rett.
Var vi aboriginer, ville vi nå vært ute på vandring.
Dere skal ikke overleve i villmarken.
Dere må bare låse opp døren om jeg er på jobb.
-Det klarer jeg. -Og pappa? Skal han også ut dit?
Det ville være fint om vi kunne jobbe sammen igjen.
Hvor er forresten pappa? Sovnet han ved skrivebordet igjen?
Er ikke første gang.
-Jeg skal vekke ham. -Nei, jeg. Ikke skrem vettet av ham.
-Alex? -Han er ikke her. Har han gått ut?
Han sa ikke ha det. Han ville ikke gjort det.
Dette er nok den superspesielle gjemselleken han lovte oss.
Du har nok rett. Se etter spor.
Jeg visste det! Det var lyden jeg hørte i går kveld.
Er det et spor?
Se! Det er tall på kulene. De falt ned i to sett av tre kuler.
Som koordinater.
Du er et geni, Russ.
Takk for at du endelig ser det. Måtte bare følge sporene.
Store sardiner! Det er en dør.
Jeg får ikke åpnet den. Jeg tar tilbake geni-kommentaren.
-Beklager. Ikke mulig. -Hvor fører de koordinatene?
-Beijing i Kina. Hvordan det? -Alle dører har en klinke.
-Nå er mamma geniet. -Hvordan visste du det?
Vasen er fra Ming-dynastiet. Den eneste kinesiske gjenstanden.
-Imponerende slutning. -Vent, Pandora.
Oi! Pappa vil virkelig imponere oss.
Han sa det ville bli stort, men jeg trodde ikke det ble så stort.
Ikke tiss i buksa. Det er bare en vannspyer…
Utrolig.
Visste du at det var her?
Litt av et gjemmested.
Det føles ikke som en lek.
Pappa!
Pappa?
-Det er bare en statue. -Hvorfor er en statue av pappa her?
Hva skjer? Er det en del av leken?
-Er det deg, pappa? -Hvor?
Det er ikke pappa. Løp!
Kom tilbake!
Dette gir mareritt!
Gi deg!
Slutt å lyse i ansiktet mitt. Jeg prøver å sove!
Mamma? Jeg kommer!
Slutt å prøve å drepe meg!
Pass deg. Hvor fant du klubben?
På det andre rommet. Jeg tror det var feller der.
Hvorfor tror du det?
Det får du snart vite.
Hvorfor blir vi angrepet av huset?
Pass deg!
Snu! Ikke gå den veien!
-Ikke den veien heller. -Hvorfor ikke?
Hei! Stopp!
-Hvor kan vi gå? -Inn hit.
Vi er trygge her.
Er vi kongelige?
Ikke som jeg vet, men nå kan ingenting overraske meg.
Det overrasket meg.
Slutt å ta på ting, Pan.
Det var et uhell.
Den er låst.
Hva gjør vi?
Ok. Tenk. Husker dere pappas kontor? Alle dører har en klinke.
Det var min skyld. Jeg skal få oss ut.
Ja, vi lever!
Vær forsiktig.
Sikkerhetssystemet her kan ta livet av dere. Ikke sikkert jeg kan stoppe det.
-Dere vil ikke miste hodet. -Ikke rett tid for hodevitser, Larry.
Følg meg, så vil alt bli forklart.
Dere har alt sett flere rom i denne etasjen, men fløyen er enda større.
Vi har gjenstander her fra Timbuktu til Katmandu.
-Ikke for å være frekk, men hva er du? -Beklager mine manerer.
Vi er forvaltere av fløyen med begrenset adgang. Jeg er Stanley.
Jeg er Larry. De syv havs svøpe. Karibias skrekk.
Ignorer ham, ellers stopper han aldri.
Du er bare sjalu.
Jeg tror jeg blir gal.
-Hva har skjedd med Alex? Er alt ok? -Ja, hva har skjedd med pappa?
Dere har nok mange spørsmål. Dere vil få svar når det passer seg sånn. Kom.
Dere er noe Alex vil dere skal se.
TIL FAMILIEN MIN
Hei, Sky, Russ, Pandora.
Om dere ser dette, er jeg en blokk granitt, eller kanskje marmor.
Uansett… Grunnen til at jeg er det, er fordi…
Det hviler en forbannelse over familien vår.
Ikke på grunn av noe vi har gjort, men forfedrene våre.
Og da særlig tipptippoldefar Cornelius Vanderhouven.
På djevelsk vis
fikk Cornelius den største private samlingen av historiske gjenstander
verden har sett.
Men Cornelius kjøpte ikke antikvitetene.
Han brukte alle metoder for å ta dem.
Han var fullstendig nådeløs. Jo mer han fikk, desto mer ville han ha.
Han visste at enkelte gjenstander bar på forbannelser. Han ville helst ha dem.
Han bygde denne fløyen for å ta vare på alle de farlige skattene.
Hans overmot ble hans slutt.
For oss også, for familien ble også forbannet.
-Får jeg trøbbel for noe andre har gjort? -Hør på faren din.
Jeg holdt det hemmelig for å skåne dere.
Jeg sa jeg jobbet med en bok, men jeg har prøvd å finne en løsning på dette.
Derfor har jeg jobbet sent.
Jeg tror løsningen er å gi gjenstandene en oppreisning
før tiden renner ut og neste familiemedlem blir til stein.
For dere barna er de neste etter meg.
-Vil vi også bli til stein? -Om dere ikke kan omgjøre forbannelsen.
Beklager at jeg ikke har fortalt sannheten.
Jeg klarte det kanskje ikke, men jeg vet hvor sterke og flinke dere er.
Hvis det er noen som kan gjøre det, så er det dere. Dere klarer alt.
Jeg er så glad i dere.
Ikke vær redd. Vi skal fikse det.
Flere sikkerhetstiltak?
Det høres ut som om enda en gjenstand har våknet.
-Kan de gjøre det? -Av og til. Se på oss.
-Hva er det? -Hvis jeg var dere, ville jeg løpt nå.
Tekst: Tina Shortland