Opa.
Ne, čakaj.
Ne.
Prekletstvo!
Prosim, naj tokrat dela.
Uspelo mi je.
Končno!
-Ne! Poglej, kaj si naredila. -Jaz? Veš, da se tu rolkam.
-Pokvarila si ga. -Zakaj se ukvarjaš z znanostjo?
Šole je konec. Moral bi izklopiti možgane.
Za naše potovanje je.
Hej, ta vaza je stara več kot 2300 let.
Preživela je vojne, potrese, mongolsko invazijo, vaju pa skoraj ne bi.
-Njegov dron se je zabil vanj. -Ona pa je trčila vame.
Ponosna sem nate, da si usposobil dron, a ne bi ga smel preizkušati notri.
Kolikokrat sem rekla, da ne rolkaj v hiši?
Šestnajstkrat.
Bo celo poletje tako?
Moj najljubši del dneva.
-Čas je za skrivalnice. -Lahko, prosim?
-Hvala. -Hvala.
Prihajam, pripravljena ali ne!
Mislil sem, da me tokrat ne boš našel.
Samo po sledeh moraš iti.
Pojdiva, tu je ni.
Pridita, večerja je nared.
Skušal sem ga spraviti ven.
Ne razumem, kako si me našel. Vse sledi sem prikrila.
V tej hiši sem odraščal. Vsa skrivališča poznam.
Ne skrbi, Pandora. Celo poletje boš lahko iskala nova skrivališča.
Ne celo. Saj gremo s teboj na ekspedicijo, ne?
-Ja. Kam gremo letos? -V Jugovzhodno Azijo?
-Majevske ruševine so bile super. -Angkor Wat je zelo zanimiv.
Dobro poglavje zate, še boljše počitnice za naju.
Potovanje bomo morda morali preložiti.
-Kaj? -Vedno gremo.
-Celo poletje prilagodim temu. -Rok imam.
Moram dokončati knjigo, a obljubim, da se vama bom odkupil.
Vesta, kaj?
Jutri bomo priredili prav posebne skrivalnice.
Potrudi se.
-Si zato kar naprej v pisarni? -Mislila sem, da dremaš.
-Stari ljudje morajo veliko počivati. -Prav imaš. Res sva stara in utrujena.
Pospravita mizo in pomijta posodo.
-Kaj? -To ni pošteno.
Glede potovanja bi se moral posvetovati z menoj.
Vem. Oprosti.
-Od kdaj imaš roke? Prvič slišim. -Od nedavno. Zapleteno je.
-Veš, da me to ne moti. -Ne mislim tega.
Kaj pa?
Pozni večeri v pisarni, nenehno korakanje sem ter tja. Poznam te.
Nekaj te teži in to skušaš skriti, vendar ti ni treba.
Morda imaš prav.
Saj veš, da ima moja družina nenavadno zgodovino, ne?
Vem, Alex, saj živimo v starem dvorcu, polnem redkih artefaktov.
Žal to ni vse.
Z razlogom potujemo na vse te kraje,
pa ni zato, kot misliš.
Inuiti prisluškovanje kaznujejo s tremi dnevi v igluju bolečine.
To si si izmislil. Sicer pa nisem prisluškoval.
-Po krožnike sem prišel. -Aja, tiste, ki si jih že odnesel.
-Res moram delati. -Kaj si mi hotel povedati?
Ti potem povem. Vse bo v redu.
Obljubim.
To mi je všeč pri tebi, Pandora.
Nikoli ne odnehaš.
Kaj počneš tu? So vsi arheologi tako skrivnostni?
Ko moramo biti.
Zaenkrat moram biti sam.
Lahko noč, Pandora.
Delaš piflarske stvari?
-Ati je našel tvoje skrivališče. -Ja. Res jih pozna.
Zakaj rineš v njegovo pisarno? Niti mame ne spusti noter.
Bomo videli.
Moraš jim povedati.
-Nočem, da jih skrbi. -Mora jih.
Vem, da bom kmalu rešil zadevo.
Če ugotovim to…
-O ne. -Ojej. Se dogaja?
Sky, mislil sem, da imam več časa, a sem se motil. Moraš…
Brat!
Si pripravljen na prvi poletni dan?
Slišim ja?
Sprejmem.
Dobro jutro, mama. Kaj počneš?
Paxtonov muzej pripravlja novo razstavo in rabi konservatorja.
-Nisi ti to delala? -Pred 15 leti.
-Šla boš nazaj delat? -Samo teren preverjam.
Velika sta, vse manj me potrebujeta.
-Kdo naju bo miril, ko se skregava? -Mogoče ima mami prav.
V aboriginski kulturi bi že šla v divjino.
To ni preživetje v divjini. Sama si bosta odklenila, če bom v službi.
To bi šlo.
Kaj pa ati? Se bo tudi on vrnil v muzej?
Lepo bi bilo spet sodelovati kot nekoč.
Kje pa je naša starina? Je spet zaspal za mizo?
Ne bi bilo prvič.
-Zbudila ga bom. -Ne, jaz bom.
Nočem, da ga prestrašiš na smrt.
Alex?
Ni ga v pisarni. Je odšel od doma?
Ne bi šel, brez da pove.
Očitno se je skril, kot je obljubil.
Najbrž imaš prav. Iščita sledi.
Vedela sem! To sem slišala sinoči, ko me je vrgel ven.
Je sled?
Poglejta, kroglice imajo številke.
Dvakrat po tri so.
Kot koordinate.
Russ, genij si!
Lepo, da si končno dojela. Samo sledem sem sledil.
Pišuka. Vrata so.
Ne odprejo se. Vzamem nazaj, nisi genij.
-Ne moreš. -Kaj koordinate označujejo?
Peking na Kitajskem. Zakaj?
Vsaka vrata imajo loputo.
Zdaj je mami genij.
-Kako si vedela? -Vaza je iz dinastije Ming.
-Je edina kitajska reč tu. -Odlično sklepanje.
Pandora, čakaj.
Ati se je tokrat res potrudil.
Rekel je, da bo posebno. Nisem mislila, da tako zelo.
Ne razburjaj se, samo groteskna glava je.
Neverjetno.
Si vedela za to, mami?
To pa je skrivališče.
Dvomim, da gre za igro.
Ati!
Ati?
Samo kip je.
Zakaj je tu atijev kip?
Kaj se dogaja? Je to del igre?
Ati, si to ti?
Kje?
Tisto ni ati.
Bežita!
Vrnite se!
Môre me bodo tlačile!
Ne me basat.
Ugasni luč, nekateri skušamo spati.
Mami?
Prihajam!
Nehaj mi streči po življenju!
Pazi. Kje si našla solzivec?
-V drugi sobi, a mislim, da je bila past. -Zakaj?
Kmalu boš videl.
Zakaj nas hiša napada?
Pazi!
Obrni se, ne moreš tja.
-Sem tudi ne. -Zakaj ne?
Hej, vi. Stojte!
-Kam gremo? -Tja noter.
Mislim, da smo varni.
Smo člani kraljevske družine?
Ne, da bi vedela, me pa ne bi presenetilo.
To pa me je presenetilo.
-Pen, nehaj prijemati stvari. -Nisem zanalašč.
Zaklenjena so.
Kaj bomo?
Pomisli. Se spomniš atijeve pisarne? Vsaka vrata imajo loputo.
Jaz sem kriva, jaz nas bom rešila.
To, živi smo.
Pazite.
Varnostni sistem vas bo ubil, jaz pa ne bom vedno pri roki.
Ja, nikar tako brezglavo.
Zdaj ni čas za šale, Larry.
Pridite, vse vam bom pojasnil.
Videli ste nekaj sob v tem nadstropju, a krilo je veliko obsežnejše.
Imamo artefakte od Timbuktuja do Katmanduja.
Ne bi bila rada nevljudna, a kaj sta?
Se opravičujem. Sva skrbnika zaprtega krila.
Jaz sem Stanley.
Jaz pa sem Larry, nadloga sedmih morij, strah in trepet Špancev.
Ne zmenite se zanj, kar naprej razpreda o prejšnjem življenju.
Ljubosumen si.
Mislim, da se mi meša.
Kaj je z Alexom? Je v redu?
-Ja, kaj je z očetom? -Gotovo imate mnogo vprašanj.
Ko bo čas, boste dobili odgovore, zdaj pa pridite.
Alex vam je hotel nekaj pokazati.
ZA MOJO DRUŽINO
Živijo, Sky. Russ. Pandora.
Če gledate ta posnetek, sem kos granita.
Ali mogoče marmorja?
Skratka, takšen sem,
ker je naša družina prekleta.
In to zaradi dejanj naših prednikov.
Predvsem vajinega praprapradedka Corneliusa Vanderhouvna.
Na grd način je nakopičil največjo zasebno zbirko zgodovinskih artefaktov,
kar jih je svet videl.
Cornelius teh predmetov ni le kupil.
Vzel jih je, pri tem pa je naredil, kar je moral. Bil je neusmiljen.
Več ko je imel, več je hotel.
Vedel je, da so mnogi predmeti prekleti, a zato jih je le še bolj želel.
Za ves ta nevaren zaklad je zgradil zaprto krilo.
Na koncu ga je oholost drago stala.
In tudi nas, saj nad našo družino leži prekletstvo.
-V težavah sem, pa nič nisem naredila. -Poslušaj očeta.
To sem tajil, da vas ne bi skrbelo. Govoril sem, da pišem knjigo,
v resnici pa sem iskal rešitev. Zato sem vedno delal tako pozno v noč.
Menim, da moramo popraviti napako,
preden se naslednji član družine spremeni v kamen.
Za menoj sta na vrsti otroka.
Tudi midva bova okamnela?
Razen če ugotovite, kako izničiti prekletstvo.
Žal mi je, da vam nisem prej povedal.
Meni ni uspelo, a vem, kako močni in pametni ste.
Če komu lahko uspe, ste to vi. Vse zmorete.
Zelo vas imam rad.
Ne skrbi, rešili te bomo.
Še en varnostni ukrep?
Ne, kaže, da se je še en artefakt prebudil.
-Prebudijo se lahko? -Včasih. Poglejte naju.
Kaj je to?
Na vašem mestu bi bežal. Zdaj!
Prevedla Nena Lubej Artnak