Тпру.
Ні, стривайте.
Ні.
Прокляття!
ПРОКЛЯТТЯ!
Благаю, хоч би цього разу злетів.
Вдалося.
Нарешті!
Ні! Дивися, що ти накоїла.
Я? Ти ж знаєш, що я катаюся тут на скейті.
Ти зламала мій дрон.
Нащо тобі ця наука?
Уже ж канікули. Вимкни звивини.
Я збирав дрон для подорожі.
Гей! Ця ваза має понад 2 300 років.
Вона пережила війни, землетруси й монгольську навалу.
А ви своїми чварами ледь її не розтрощили.
Вазу збив його дрон.
Але ж… Вона збила мене з ніг.
Хоч я й пишаюся, що твій дрон злетів,
не треба запускати його вдома.
І скільки разів я тобі казала не кататися на скейті по дому?
Шістнадцять.
І що, так буде ціле літо?
Моя улюблена година дня.
Пора гратися в хованки.
Можна? Ну будь ласочка.
-Дякую, мамо. -Дякую, мамо.
Сховалися чи ні, я йду шукати!
А я думав, я тебе обхитрував.
Я йшов за підказками.
Ходімо. Її тут нема.
Ходімо, діти. Вечеря готова.
Вибачай. Я зробив усе, що міг.
І досі не розумію, як ти мене знайшов. Я ж і сліди замела.
Доню, я в цьому домі виріс. І знаю всі місця, де можна сховатися.
Не переймайся, Пандоро.
Попереду ціле літо, щоб знайти нові місця для схованки.
Не ціле.
Ти ж візьмеш нас у свою чергову експедицію?
Точно. Куди поїдемо цього року?
У Південно-Східну Азію?
Мені сподобалася подорож до руїн майя.
В Анґкор-Ваті стільки цікавих артефактів.
Тобі чудовий матеріал для книги, а нам – незабутні канікули.
Діти, можливо, доведеться відкласти літню подорож.
-Що-що? -Ти завжди нас береш.
Я під цю подорож канікули спланував.
У мене жорсткі строки,
і треба зосередитися на завершенні книги,
та обіцяю, я загладжу вину.
Послухайте.
Завтра влаштуємо особливу гру в хованки на честь першого дня літа.
Хай це буде щось цікаве.
Ти тому стільки часу стирчиш у кабінеті?
А я думала, ти там дрімаєш.
Літні люди ж багато сплять.
Твоя правда. Ми старі й такі стомлені.
Тому приберіть зі столу й помийте посуд.
-Що? -Що? Так нечесно.
Скасувати подорож без мого відома – таке собі рішення.
Знаю. Пробач.
Ти ні слова не казав про строки. Коли їх встановили?
Недавно. Усе складно.
Не дурна, розберуся.
Я не це мав на увазі.
А що ж тоді?
Ти допізна сидиш у кабінеті, ходиш туди-сюди. Я ж тебе знаю.
Тебе щось мучить, і ти намагаєшся це приховати,
але в цьому нема потреби.
Може, ти й маєш рацію.
Пам'ятаєш, я казав, що моя сім'я має дещо дивне минуле?
Алексе, ми живемо в старому моторошному особняку, де повно рідкісних речей.
Я знаю, що він непростий.
Соромно визнавати, але ти знаєш не все.
Ми подорожуємо не просто так,
і привід не той, що ти думаєш.
В інуїтів за підслухування батьків
на три доби саджають в іґлу болю.
По-перше, не існує ніякого іґлу болю.
По-друге, я не підслухував.
А прийшов зібрати тарілки.
Ті, що ти вже зібрав?
А тепер я мушу повертатися до роботи.
Що ти хотів мені розказати?
Розкажу трохи згодом. Усе буде добре.
Клянуся.
Це я в тобі й люблю, Пандоро.
Ти ніколи не здаєшся.
Мені просто цікаво, чим ти тут займаєшся.
Невже всі археологи такі скритні?
Коли треба – то так.
А тепер мені треба попрацювати наодинці.
Добраніч, Пандоро.
Наукою займаєшся, заучко?
Що, тато знайшов твій сховок?
Так. А він і справді знає всі хороші місця.
І чого ти лізеш у його кабінет?
Він же нікого туди не пускає, навіть маму.
Це ми ще подивимося.
Ти мусиш їм сказати.
-Не хочу їх бентежити. -А варто було б.
Я близький до розгадки. Кажу тобі.
Якщо я з цим розберуся, то…
-О ні. -Ой боже. Це сталося?
Скай, я думав, у мене більше часу, але помилявся.
Ти мусиш…
Брате!
Ти готовий…
до першого дня літа?
Не чую оплесків.
І так згодиться.
Доброго ранку, мамо. Які на сьогодні плани?
У музеї Пакстона відкривається нова виставка,
і я чула, що їм може знадобитися ще один доглядач.
Це ж якраз твоя робота?
Була, п'ятнадцять років тому.
Ти повертаєшся на роботу?
Міркую про це.
Ви вже дорослі, і я вам так сильно не потрібна.
Хто ж нас розборонятиме?
А може, мама має рацію.
Якби ми були аборигенами, ми б уже кочували по світу.
Тут не йдеться про виживання в нетрях.
Просто якщо я буду на роботі, хатня праця лишиться вам.
Я зможу.
А тато теж повернеться на роботу?
Було б добре знов працювати разом, як у старі часи.
До речі про старе, а де тато? Знов заснув за робочим столом?
Це ж не вперше.
-Піду його розбуджу. -Ні, я сама.
Не хочу, щоб ти його до смерті налякала.
Алексе.
Його тут нема. Він що, кудись пішов?
І не попрощався. Він би так не вчинив.
Мабуть, уже грається в особливої хованки, як і обіцяв.
Певно, що так. Шукай підказки.
Так і знала! Я чула цей звук учора, коли тато випхав мене з кабінету.
Думаєш, це підказка?
Дивись! На кульках цифри,
і їх розбито на два комплекти по три штуки.
Як координати.
Ти геній, Рассе!
Дякую, що нарешті це визнала.
Треба просто йти за підказками.
Нічого собі. Це ж двері.
Не відчиняються.
Беру назад слова про генія.
Перше слово дорожче за друге.
А куди ведуть координати?
У Пекін, Китай. А що?
Кожні двері мають засув.
А тепер геній – мама.
Як ти до цього здогадалася?
Це ваза періоду династії Мін.
Єдина тут китайська річ.
Переконлива дедукція.
Стій, Пандоро.
Ого! А тато вивів гру в хованки на новий рівень.
Він казав, що гра буде особлива, та я не думала, що аж така.
Тільки не впісяйся.
Це ж усього-на-всього ґаргулья…
Неймовірно.
Мамо, ти знала про це підземелля?
Ого, яка схованка.
Щось не дуже схоже на гру.
Тато!
Тато?
Це просто статуя.
А нащо тут статуя тата?
Що це значить? Це така гра?
Це ти, тату?
Де?
Це не тато.
Тікаймо!
Поверніться!
Потім кошмари снитимуться!
Ой, та ну.
Ану не світіть в очі. Я й так заснути не можу.
Мамо!
Я біжу!
Не пробуй мене вбити!
Дивись, куди йдеш. Де ти взяла булаву?
У тій кімнаті, але, думаю, там була хитра пастка.
Чого ти так думаєш?
Зараз сам побачиш.
Чому наш будинок на нас нападає?
Стережися!
Назад. Туди не можна.
-Туди теж. -Чому?
Агов! Стійте!
-Куди ж нам бігти? -Сюди, хутко.
Думаю, тут безпечно.
Ми що, королівські особи?
Якщо й так, я про це не знаю. Але мене тепер вже ніщо не здивує.
Ну добре, це мене здивувало.
Нічого не чіпай, Пандоро.
Я ненавмисно.
Замкнено.
Що ж робити?
Думай. Пам'ятаєш татів кабінет?
Кожні двері мають засув.
Я нас у це втягла, я й витягну.
Ура, ми живі.
Будьте обережніші.
Система безпеки вас повбиває,
а я не завжди зможу бути поруч.
Ви ж не хочете втратити голову.
Зараз не до таких жартів, Ларрі.
Якщо підете за мною, то самі все зрозумієте.
Ви вже бачили деякі тутешні приміщення,
але це крило набагато більше.
Ми маємо артефакти від Тімбукту до самого Катманду.
Не хочу здатися нечемною, але хто ви такі?
Вибачте, де мої манери?
Ми доглядачі закритого для відвідувачів крила.
Я Стенлі.
А я Ларрі. Бич семи океанів. Жах іспанського узбережжя.
Не слухайте його, інакше він так і торохтітиме про своє минуле.
Ти просто заздриш.
Таке враження, що я дурію.
То що сталося з Алексом? Він живий?
Так, що з татом?
Певен, у вас безліч запитань.
І свого часу на кожне буде відповідь, а поки що ідіть сюди.
Алекс хотів вам щось показати.
МОЇЙ СІМ'Ї
Привіт, Скай, Рассе й Пандоро.
Якщо ви дивитеся цей запис, значить, я став брилою граніту.
А може, й мармуру.
Словом, це сталося тому, що…
наш рід проклятий.
Але не через наші дії, а через дії наших предків.
Зокрема, вашого прапрапрадіда Корнеліуса Вандерговена.
Хитрощами й підлістю
Корнеліус зібрав найбільшу приватну колекцію історичних артефактів
у світовій історії.
Однак Корнеліус не просто купував старожитності.
Він набував їх, як тільки міг.
У пошуках артефактів він був нещадний.
Що більше він здобував, то більше хотів.
Він знав, що більшість із них прокляті,
але це лиш посилювало його жагу,
тож він збудував це закрите крило, щоб зберігати свої небезпечні скарби.
Зрештою, його пиха зіграла злий жарт з ним
і з нами, бо наш рід прокляли.
Ненавиджу розплачуватися за те, чого не робила.
Послухай батька.
Щоб не бентежити вас, я тримав це в таємниці.
Роками я казав вам, що пишу книгу,
а сам насправді шукав вихід із цієї ситуації.
Тому й засиджувався допізна.
Думаю, треба правильно розпорядитися цими речами,
поки не вийшов час і ще хтось із нас не перетворився на камінь.
Бо, діти, після мене наступні будете ви.
Стоп, ми теж скам'яніємо?
Тільки якщо не знайдете спосіб зняти прокляття.
Вибачте, що аж дотепер не казав вам правди.
Може, я й не зміг зняти прокляття,
та знаю, які ви сильні й розумні.
Якщо комусь це й під силу, то саме вам. Ви й не таке зможете.
Я так сильно вас люблю.
Не бійся, тату. Ми все виправимо.
Це черговий захід безпеки?
Ні, по-моєму, прокинувся ще один артефакт.
Вони таке вміють?
Іноді. На нас подивіться.
Що це?
На вашому місці я б тікав. Негайно!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова