היום הזה הולך ונעשה מוזר יותר!
אנחנו חייבים להוציא מכאן את שלושתכם בדחיפות גבוהה.
איפה היציאה?
היא שם.
עצרו! זו לא הדרך הנכונה.
קודם ראשי בבונים זועמים ועכשיו בובות מלחיצות?
אני ממש שונא את האגף האסור.
"המשפחה המקוללת"
- ראש הבבון המוזהב -
למה הוא כועס כל כך?
ולמה זה רק ראש?
ומה רע בלהיות רק ראש?
אולי נוכל להרגיע אותו.
קראתי על טכניקות להרגעת חיות בר.
אז עשה זאת.
אנסה, אבל אני צריך שאחד מכם יסיח את דעתו כדי שאוכל להתקרב אליו.
אולי קוף אחר יעשה את העבודה.
הכול בסדר, ידידי המוזהב. תירגע.
זה עובד.
סטנלי!
לא לזה התכוונו, אבל השטח פנוי.
אוי, לא. השארנו את הדלת פתוחה.
הוא בתוך הבית.
קדימה!
לפני זמן רב עלתה ההצעה שלא נעזוב את האגף האסור לעולם.
כמה זמן אתם כבר שם למטה?
יותר מ-100 שנה.
קודמיכם חשבו שנמשוך תשומת לב רבה מדי.
הם לא טעו. תראו אותנו.
כן, זה טיעון לא רע. אולי כדאי שנחשוב…
יש שריפים חדשים בעיר ואנחנו פוקדים עליכם לצאת.
פקודה היא פקודה.
תודה. זה משמח אותי מאוד.
איפה הוא לדעתכם?
אין לדעת איפה הוא. זה בית עצום.
אז איפה נתחיל?
בספינת הפיראטים שלי…
היית פיראט?
אוי, אלוהים. אל תגרמו לו להתחיל.
נדבר אחר כך.
בכל אופן, כשהיה לנו נוסע סמוי, חיפשנו בסיפון אחר סיפון.
ראשית עלינו לוודא שהוא לא קפץ למים.
הוא אומר שעלינו לוודא שהוא לא יצא מהבית.
אני לא זוכר את השקיעה האחרונה שראיתי.
לא קלטתי כמה התגעגעתי לזה.
בסדר, קדימה.
זה האחרון.
טוב, השלב הראשון הושלם. אין דלתות פתוחות, אין חלונות שבורים.
אין ספק שהוא עוד בבית איתנו.
איזה יופי.
שלב שני, עלינו לעבור תא אחר תא,
לחפש מקומות מסתור אפשריים בכל פינה.
אז זה כמו משחקי המחבואים שלנו עם אבא.
אבל הפעם אנחנו אלה שמחפשים.
והדבר שמתחבא מנסה לחסל אותנו.
כבר מאוחר.
כדי לכסות שטח רב יותר, בואו נתפצל ונכבוש.
ילדים, אתם תישארו איתי. אנחנו נחפש בצד הזה של הבית.
ואני מניח שאנחנו נחפש בחדרים האלה.
מה בדיוק נעשה אם נמצא את החיה המסוכנת ביותר הזו?
נמציא שלב שלישי.
החדר הזה פנוי. כולם לצאת.
עבר זמן רב כל כך מאז שיצאתי שאני כבר לא מזהה שום דבר.
המכשירים המודרניים האלה נראים כמו מכשירי עינויים.
זה שום דבר.
היית צריך לראות איזה דברים היו לנו בספינה.
לארי, אתה בסדר?
אני בסדר גמור. קדימה.
וואו. אני מניחה שהוא הלך לשם.
כן, עזרו לנו לפנות את הדרך.
יופי. הוא ברח. לאן הוא הלך עכשיו?
אני חושב שאני יודע.
לוח החשמל.
ברור שהוא עבר כאן.
אין סיכוי שנצליח לתקן את זה לפני הבוקר.
נראה שמצפה לנו לילה ארוך וחשוך.
אני לא אוהב את הרעיון
שאנחנו תקועים בבית עם הדבר הזה.
שנתקשר לפיקוח בעלי החיים?
הם הוציאו סנאי עם כלבת מעליית הגג של דבי קוודרה.
זה לא באמת אפשרי.
ומעבר לזה, עלינו להיזהר מאוד כשאנחנו מספרים על זה לאנשים.
זה נכון מאוד. עלינו להיזהר.
יש טיפוסים מרושעים רבים שיתעניינו מאוד
בתוכנו של האגף האסור.
אז איך נתפוס את ניבים? -"ניבים"? בחרת לו שם?
ברור. אני נותנת שם לכל דבר.
נכון, פנסי?
אולי נוכל לבנות מעין רשת או כלוב
כדי לפתות אותו לתוכם?
חבל שאין מלכודות עכברים לראשי בבונים מקוללים.
זה נותן לי רעיון.
סטנלי, לארי, בואו איתי.
רגע, מה איתנו?
אין מצב. מסוכן מדי כשהדבר הזה מסתובב כאן.
אוי, בחייך.
תהיו בטוחים יותר כאן. ברגע שנצא, חסמו את הכניסות.
בסדר.
חפשו כלוב ישן לכלב, לבן עם ידית שחורה.
אז מה דעתך על שלושת אלה?
אני מחבב אותם. יש להם אופי.
כן, אני מרגיש שהם שונים.
- א' ונדרהובן -
אוי… אלכס, אתה לא זורק שום דבר.
בבקשה, אל תהיה אבוד.
מצאתי את זה!
איך את יכולה לחשוב על אוכל ברגע כזה?
לא אכלנו מאז ארוחת הבוקר.
וואו. נראה שארוחת הבוקר הייתה לפני 100 שנה.
החיים שלנו השתנו לגמרי מאז הבוקר.
קודם אבא הפך לפסל ועכשיו פסל קם לתחייה.
בטוח שהדברים קשורים זה לזה, נכון?
הראש שלי כואב כל כך שאני באמת כבר לא יודע.
אני כבר מתגעגעת לאבא.
גם אני.
נפגוש אותו שוב, נכון?
כלומר, אנחנו נמצא דרך כלשהי להחזיר אותו.
אני מקווה.
אני מניח שאילו הקללה רצתה להרוג אותו,
היא הייתה הורגת אותו.
הפיכה שלו לאבן מזכירה עונש.
אז אתה חושב שהוא עוד בחיים?
אני לא רוצה לשקול את האפשרות השנייה.
נשמע שהוא בתוך כלא.
אפשר להגיד, כן.
אז צריך לעזור לו לברוח. אבל איך?
אני לא בטוח.
אבל חשבתי על משהו שאבא אמר בהודעה שלו.
שעלינו לעשות את המעשה הנכון לפריטים האלה.
כן. אין לי מושג למה הוא התכוון.
גם לי לא. איך עושים את המעשה הנכון לראש בבון זועם?
ילדים, הכניסו אותנו.
יופי של ז'קט, אימא.
תודה.
יש לנו כלוב כדי לתפוס אותו בתוכו. עכשיו עלינו רק לפתות אותו להיכנס.
נצטרך פיתיון.
הוא אוהב רוטב צ'ילי מתוק?
מי יודע מה הוא אוהב? זה ראש כרות של קוף.
איפה אפשר לערוך מחקר על דבר כזה בכלל?
אני מכיר מקום מושלם.
אני שמחה שהחשמל כאן לא נותק.
אולי זה יעזור.
אלה יומני המסע של קורנליוס ונדרהובן.
איפשהו בתוך הבלגן הזה…
של הרשימות והקשקושים האלה יש תיעוד של כל פריט בבית הזה.
"מחרוזת נחושת, סיאם, 1887.
פסל עץ של ניבתן, אלסקה, 1879."
זה לא מסודר אפילו בסדר כרונולוגי. הוא כאילו בחר דפים באופן אקראי.
כן, חוסר הסדר של בני ונדרהובן
היה ברור מההתחלה.
לארי ואני מנסים לקטלג את הדברים האלה כבר שנים.
כן, היה לנו סיכוי טוב יותר להצליח ללהטט במדוזות במהלך טייפון.
תאמינו לי, ניסיתי.
בואו נתחיל. יש לנו חומר רב לעבור עליו.
ספרים.
כן, ספרים.
התשובה נמצאת בהם ואנחנו נמצא אותה, כצוות.
אני אחזור למעלה
אחפש את פרצוף ניבים.
אני צריכה הפסקה.
עזוב את אבא שלי, צמח מטופש.
תשמעי, למרבה הצער, הוא פשוט יצמח חזרה.
הצמח הקוצני חסר התקנה הזה נמצא בכל האחוזה.
אני יודעת. לא לשווא מכנים אותה אחוזת אבן-קוץ.
אבל זה לא אומר שמותר לו לצמוח על אבא שלי.
זה שעון חול?
כן.
מה הוא מודד?
טוב, ניסיתי לא להלחיץ אתכם יותר מדי בבת אחת,
אבל זה שעון העצר של הקללה המשפחתית שלכם.
באמת? איך זה עובד?
ברגע שבן משפחה אחד הופך לאבן,
שעון החול מתהפך
והחול מתחיל ליפול לבא בתור בשושלת.
אז החול שנופל עכשיו נופל בשביל ראס?
כן, ואחרי ראס…
איך עוצרים את זה?
איש אינו יודע.
זה מה שכל בן ונדרהובן ניסה לגלות מההתחלה.
אבל שמעי, העובדה שאיש לא הצליח עד כה…
לא אומרת שזה בלתי אפשרי.
אאורקה! אני חושב שמצאתי משהו.
תראו את התמונה הישנה הזו. אתם מזהים משהו?
זה נראה בדיוק כמו ניבים.
אולי משם הוא.
היי! כדאי שתעלו לכאן. משהו קורה.
מה קורה עם הדבר הזה?
זו שיטת הפעמונים הישנה.
כך נהגו לזמן את המשרתים לחדרים שונים.
העתיד.
משהו מפעיל אותו בחדר.
הוא ודאי נמצא שם. -הגיע הזמן לבחון את המלכודת שלנו.
את לא תותירי אותנו מאחור הפעם.
אנחנו צוות.
בסדר.
אבל לא מצאנו פיתיון.
מה? הם טעימים מאוד.
מותק, כל הכבוד על המאמץ, אבל… אני לא בטוחה שהדבר הזה אוכל בכלל.
אז אולי נבהיל אותו עד שייכנס?
הוא לא כאן. אילו הוא היה, זה היה מפחיד אותו.
איפה הוא יכול להיות?
הדלת הייתה סגורה והפעמון צלצל מהחדר הזה.
אולי הוא מקולקל?
הוא פועל היטב.
הוא בחדר אחר.
אלך לבדוק באיזה חדר.
זה בחדר המשחקים.
חכו לסימן שלי. שלוש, שתיים…
עצרו. הוא בחדר הנשפים.
רגע, עכשיו הוא בסלון.
משהו לא בסדר.
הוא עבר מחדר הכושר לחדר של פנדורה.
חסר לו שייגע בדברים שלי.
אבל החדרים האלה נמצאים בשתי קומות שונות, זה בלתי אפשרי.
אלא אם כן…
מערכת הפעמונים עובדת בעזרת כבלים
שעוברים בקירות שבין החדרים השונים
וכולם נפגשים במטבח.
ראש הבבון לא מושך את הפעמונים מתוך החדר,
הוא בטח מפעיל אותם מתוך הקירות.
למה הוא לא תקף אותנו?
רוצו בעקבות הראש.
תראו, טביעת רגל. או טביעת ניב? כלומר, טביעת ניב-רגל?
לא משנה. הוא הלך לשם.
אם גם אחת החיות האלה תקום לתחייה,
אעזוב את הבית הזה ולא אחזור לעולם.
אסור לנו לתת לו הזדמנות נוספת להימלט. אנחנו חייבים לתפוס את הדבר הזה ברגע זה.
אז נראה שעלינו להיכנס לשם ולתפוס אותו בעצמנו.
בואו נעשה את זה.
לא אתם. אני. אני אעשה את זה.
אבל אנחנו צוות, זוכרת?
אמרתי לכם, זה מסוכן מדי.
מסוכן יותר לעשות את זה לבד. אימא, תני לנו לעזור לך.
אל תדאגו.
אני אטפל בזה.
צא, חבר קטן.
אנחנו יודעים שאתה כאן.
אימא, את בסדר?
אימא!
מה נעשה? -אני לא יודע.
חשבי.
יותר מדי חשיבה, לא מספיק עשייה. אנחנו חייבים להתגלגל לדרך.
להתגלגל?
להתגלגל.
מתקפה!
יופי של חשיבה, ילד. כך מנצחים בקרב ראש מול ראש.
אז עכשיו כשתפסנו אותו, מה נעשה בו?
אולי אם נרגיע אותו, הוא יירדם חזרה.
נמאס לו להיות רגוע, הוא רוצה מאוד לצאת משם.
למה? לאן ראש בבון היה הולך?
הביתה.
תחשבו על זה.
הוא יכול היה לתקוף אותי במטבח, אבל הוא לא עשה את זה.
הוא בעצם ניסה להימלט.
ולאן אתן הייתן הולכות אילו הייתן כלואות במשך שנים?
הביתה.
ייתכן שיש משהו בדבריכם.
זה לא מקומו הטבעי. של אף אחד מהפריטים האלה.
כולם הובאו לכאן ממקום אחר.
אולי עלינו להחזיר אותו למקדש המקורי שלו.
אם נעשה את זה, אולי נבטל את הקללה.
הקללה הזו הוטלה כי קורנליוס עשה מעשים רעים,
הגיוני שהיא תבוטל אם אנחנו נעשה את הדברים הנכונים.
נראה שאנחנו עומדים להחזיר את הדבר הזה לקונגו.
תרגום: אסף ראביד