Dagen kan ikke bli rarere!
Vi må få dere tre ut ganske fort.
-Hvor er utgangen? -Den er her.
Stopp! Det er feil vei.
Først sinte bavianhoder, og nå nifse dukker?
Jeg hater denne fløyen.
-Hvorfor er det så sint? -Og hvorfor er det bare et hode?
Hva er galt med å være et hode?
Kanskje vi kan roe det ned.
Jeg har lest om teknikker for å roe ville dyr.
Gjør det.
Jeg kan prøve, men dere må avlede det så jeg kan komme meg nær nok.
Kanskje en annen ape vil hjelpe.
Det går bra, min gode venn. Rolig, nå.
Det fungerer.
Stanley!
Ikke det vi hadde tenkt, men kysten er klar.
-Åh nei. Vi lot døren stå åpen. -Det er i huset.
Kom igjen!
Det ble antydet for lenge siden at vi ikke bør forlate fløyen.
-Hvor lenge har dere vært der? -I over hundre år.
Forfedrene deres sa vi ville tiltrekke oppmerksomhet.
-De tok ikke feil. Se på oss. -Et godt poeng. Kanskje vi bør tenke…
Det er nye sheriffer i byen, og vi beordrer dere ut.
En ordre er en ordre.
Takk. Det setter vi pris på.
Hvor tror du det er?
Det kan være overalt. Det er et svært hus.
-Hvor skal vi begynne? -På min gamle sjørøverskute…
-Var du sjørøver? -Du store… Ikke få ham i gang.
Vi snakkes senere.
Uansett, når vi hadde en blindpassasjer, undersøkte vi alle dekkene.
Først må vi sørge for at det ikke har hoppet over bord.
Vi må sørge for at det ikke har forlatt huset.
-Jeg husker ikke sist jeg så solnedgangen. -Visste ikke at jeg savnet den så mye.
Kom igjen.
Det var den siste.
Første trinn er fullført. Ingen åpne dører. Ingen knuste vinduer.
Det er definitivt her i huset.
Så bra.
Neste trinn er å gå fra kahytt til kahytt og sjekke alle kriker og kroker.
Det blir som gjemselleken med pappa, men denne gangen er det vi som skal lete.
Og den som gjemmer seg prøver å ta oss.
Det er sent. For å dekke et større område, må vi splitte og herske.
Dere blir hos meg, unger. Vi tar denne delen av huset.
Da får vel vi ta disse rommene her.
Hva skal vi gjøre om vi finner dette utrolig farlige beistet?
Vi må finne på et trinn tre.
Rommet er tomt. Alle ut.
Det er så lenge siden jeg har vært ute. Jeg kjenner ikke igjen noe.
Disse moderne tingestene… de ser ut som torturinstrumenter.
Det er ingenting. Du skulle sett det vi hadde på skipet.
Går det bra, Larry?
Det går bra. Kom igjen.
-Jeg tror det dro i den retningen. -Ja, vi må rydde unna.
Det slapp unna. Hvor ble det av det?
Jeg tror jeg vet det.
-Sikringsskapet. -Det har tydeligvis vært her.
-Vi får ikke fikset det før i morgen. -Det vil bli en lang, mørk natt.
Jeg liker ikke å være fanget i samme hus som den tingesten.
Bør vi ringe dyrevernet? De fjernet et ekorn fra Debbie Kwadras loft.
Den muligheten har vi ikke.
Vi må være forsiktige med å dele dette med noen.
Det er sant. Dere må være forsiktige.
Det er mange ondskapsfulle folk som vil vite mer om innholdet i fløyen.
-Hvordan skal vi da fange "Hoggtann"? -Har du gitt det et navn?
Jeg gir navn til alt. Stemmer ikke det, Lykta?
Kanskje vi kan lage et nett eller et bur vi kan lure det inn i?
Synd det ikke er feller for forheksede bavianhoder.
Det gir meg en idé. Stanley, Larry, bli med meg.
-Hva med oss? -Kommer ikke på tale. Det er for farlig.
Gi deg.
Dere er tryggere her. Sørg for at ingen kommer inn døren.
Ja.
Se etter en gammel, hvit kasse med svart håndtak.
-Så hva synes du om de tre? -Jeg liker dem. De har tæl.
Ja, noe ved dem føles annerledes.
Du kaster aldri noe, Alex.
-Ikke vær borte. -Fant den!
-Hvordan kan du tenke på mat nå? -Vi har ikke spist siden frokost.
Det er som om frokosten var for hundre år siden.
Livet vårt er helt forandret siden i morges.
Først blir pappa til en statue, og nå har en statue blitt levende.
Det må være en sammenheng.
Hjernen min knaker. Jeg aner ikke hva jeg skal tro.
Jeg savner pappa alt.
-Jeg også. -Vi får vel se ham igjen?
Vi finner vel på en måte å få ham tilbake?
Jeg håper det.
Om forbannelsen ønsket å drepe ham, så ville han være død.
Det å gjøre ham til stein virker mer som en straff.
-Tror du han lever? -Jeg orker ikke tenke på alternativet.
-Det er som om han er i et fengsel. -Ja, på en måte.
Da må vi få ham ut. Men hvordan?
Vet ikke. Men jeg har tenkt på noe pappa sa i meldingen sin.
-At vi må gi gjenstandene en oppreisning. -Ja. Aner ikke hva han mente med det.
Nei. Hvordan gir man et sint bavianhode oppreisning?
Slipp oss inn.
Jeg liker jakken.
Takk. Vi har et bur vi kan fange det i. Nå må vi bare lokke det inn.
-Vi trenger agn. -Liker det søt chili?
-Hvem vet? Det er et apehode uten kropp. -Hvor kan man undersøke sånt?
Det vet jeg.
-Bra vi fremdeles har strøm her. -Kanskje disse er til hjelp.
Det er Cornelius Vanderhouvens ekspedisjonsdagbøker.
Et sted i det rotet
med notater og lapper er det dokumentasjon på alle gjenstandene.
"Bronsesmykke, Siam, 1887.
Inuittutskjæring av hvalross, Alaska, 1879."
De er ikke engang kronologisk ordnet. Han har bare valgt en tilfeldig side.
Ja, det er tydelig at Vanderhouven-familien er uorganisert.
Larry og jeg har prøvd å katalogisere det.
Det er enklere å sjonglere maneter i en tyfon.
Det har jeg nemlig prøvd.
Kom igjen. Vi har mye å gjøre.
-Bøker. -Ja, bøker.
Svaret er å finne i dem, og vi skal finne det som et team.
Jeg går opp og ser om jeg ser det gamle hoggtanntrynet.
Jeg trenger en pause.
Kom deg unna pappa, dumme plante.
Den vil dessverre vokse tilbake.
Denne uforbederlige rosebusken tvinner seg gjennom huset.
Ikke rart det kalles for Rosenstein herregård.
Men det får ikke vokse på pappa.
Er det et timeglass?
Ja.
Hva tar det tiden på?
Jeg ville prøve ikke å overlesse dere med for mye,
men det passer tiden på din families forbannelse.
Jaså? Hvordan fungerer det?
Så snart ett familiemedlem blir til stein, snus timeglasset.
Så faller sanden for neste person.
-Så sanden som faller nå er for Russ? -Ja, og etter Russ…
-Hvordan stopper vi det? -Det er det ingen som vet.
Det er det alle Vanderhouven har prøvd å finne ut siden begynnelsen.
Men selv om ingen har klart det, betyr ikke det at det ikke kan gjøres.
Eureka! Jeg har funnet noe. Se her. Kjenner dere igjen noe?
-Det ser ut som Hoggtann. -Kanskje det er der han er fra.
Dere får komme hit. Det skjer noe.
Hva skjer?
Det er ringeklokkene de brukte for å få tak i tjenere i forskjellige rom.
Framtiden.
Noe i musikkrommet ringer.
-Det må være der. -Vi får teste fellen.
Du får ikke dra uten oss denne gangen. Vi er et team.
Ok.
Vi har ikke funnet noe agn.
Hva? De er gode.
Jeg liker innsatsen, men jeg vet ikke engang om det spiser.
Hva om vi skremmer det inn?
Det er ikke her. Ellers ville det blitt skremt.
Hvor kan det være? Døren var lukket, bjellen ringte herfra.
Kanskje den er ødelagt?
Den virker.
På et annet rom.
Jeg skal sjekke.
Det er på spillrommet.
Jeg teller ned. Tre. To…
Stopp. Det er i ballsalen.
-Nå er det i stuen. -Det er noe som ikke stemmer.
Det gikk fra treningsrommet til Pandoras rom.
Det får ikke røre sakene mine.
Men rommene er i forskjellige etasjer. Det er umulig. Om da ikke…
Systemet virker ved hjelp av tau
som går fra rommene og inn i veggene, og som samles på kjøkkenet.
Bavianhodet trekker ikke i trådene inne i rommet.
Det må trekke i dem et sted i veggene.
-Det angrep oss ikke. -Følg hodet!
Et fotavtrykk. Eller "tannavtrykk"? Et fot-tannavtrykk.
Det dro den veien.
Om noen av dyrene også blir levende, forlater jeg huset for alltid.
Vi kan ikke gi det en sjanse til å rømme. Vi må fange det. Nå.
-Da må vi visst inn dit og fange det selv. -Kom igjen.
Ikke dere. Jeg skal gjøre det.
-Men vi er et team. -Det er altfor farlig.
Det er farligere om du gjør det alene. La oss hjelpe deg.
Ikke vær redde.
Jeg klarer det.
Kom ut, lille venn.
Vi vet du er her inne.
Går det bra, mamma?
Mamma!
-Hva skal vi gjøre? -Vet ikke.
Tenk.
For mye tenking og ikke nok handling. Vi må gå full rulle.
Rulle?
Rulle.
Angrep!
Bra tenkt, gutt. Det er sånn man lar hoder rulle.
-Hva gjør vi med det nå som vi har det? -Kanskje det vil sovne om vi roer det ned.
Det er ferdig med å være i ro. Det vil ut derfra.
Men hvor vil et bavianhode dra?
Hjem.
Tenk dere om.
Det kunne angrepet meg, men gjorde det ikke.
Det har prøvd å rømme.
Hvor ville dere dratt om dere var innestengt her?
-Hjem. -Du har kanskje rett.
Det hører ikke hjemme her. Det gjør ingen av gjenstandene.
De ble tatt fra et annet sted.
-Kanskje vi må returnere det til tempelet. -Kanskje det vil heve forbannelsen.
Om forbannelsen ble til ved Cornelius' handlinger,
så må vi kunne fikse det ved å gjøre det rette.
Vi skal visst ta det med til Kongo.
Tekst: Tina Shortland