Zares čuden dan!
Čim prej morate od tod.
-Kje je izhod? -Tukaj.
Stojte! Napačna smer.
Najprej pavijanove glave, nato srhljive lutke?
Sovražim zaprto krilo.
ZLATA PAVIJANOVA GLAVA
-Zakaj je tako jezna? -In zakaj je samo glava?
Kaj je narobe, da si samo glava?
Morda jo lahko pomirimo. Bral sem, kako umiriti divje živali.
Daj že.
Poskusil bom. Zamotite jo, da se ji lahko približam.
Mogoče bo opica v pomoč.
Vse je v redu, zlata prijateljica. Le mirno.
Deluje.
Stanley!
To sicer ni bilo v načrtu, je pa odšla.
O ne. Vrata smo pustili odprta.
V hiši je.
Pridita!
Dejali so nama, naj ne zapuščava zaprtega krila.
Kako dolgo sta že spodaj?
Več kot sto let. Preveč pozornosti naj bi vzbudila.
-Saj bi res. Poglejte naju. -Drži. Mogoče bi morali…
Zdaj smo mi glavni in ukazujemo vama, da pridita ven.
Ukaz je ukaz.
Hvala. To mi veliko pomeni.
Kje mislite, da je?
Lahko bi bila kjerkoli. Hiša je ogromna.
Kje bi začeli?
-Na moji stari piratski ladji… -Pirat si bil?
-O ljuba marija. Ne sprašuj ga. -Pozneje se bova pogovorila.
Ko smo imeli slepega potnika, smo prečesali vse po vrsti.
Najprej se moramo prepričati, da ni skočila v morje.
Prepričati se moramo, da ni zapustila hiše.
Tega že dolgo nisem videl.
Nisem vedel, da sem ga pogrešal.
Dobro, pojdiva.
Zadnja.
Dobro, to je urejeno. Vrata so zaprta, okna so cela.
Še vedno je v hiši.
Res krasno.
Drugič, preiskati moramo kabine in pregledati vsa skrivališča.
To je kot skrivalnice z atijem, le da tokrat iščemo mi.
Skrivačka pa nas hoče potolči.
Pozno je že.
Razdelimo se, da bomo predelali več hiše.
Otroka, vidva sta z menoj. To stran bomo pregledali.
Midva pa greva sem.
Kaj naj naredimo, če najdemo to nevarno zver?
Domislimo se tretjega koraka.
Nikogar ni. Gremo ven.
Že tako dolgo nisem bil tu, da več ničesar ne prepoznam.
Te sodobne priprave spominjajo na mučilne naprave.
To ni nič.
Moral bi videti mučilne naprave na ladji.
-Larry, si v redu? -Ja. Pojdiva.
Sklepam, da je šla tja.
Ja, pomagajte s tem.
Super, ušla je. Kje je spet?
Mislim, da vem.
-Plošča za varovalke. -Očitno je bila tu.
-Nocoj tega ne bomo mogli popraviti. -Očitno nas čaka dolga, temna noč.
Ni mi všeč, da smo ujeti v isti hiši s tisto rečjo.
Pokličemo živalsko policijo? K Debbie so šli po steklo veverico.
To ne pride v poštev. Paziti moramo, komu povemo za to.
Drži. Previdni morate biti.
Veliko podležev bi zanimala vsebina zaprtega krila.
-Kako bomo ujeli Čekanko? -Poimenovala si jo?
Vse poimenujem. Kajne, Svetlana?
Morda lahko sestavimo kletko, v katero zvabimo glavo.
Zakaj ne izdelujejo mišelovk za pavijanove glave?
Posvetilo se mi je. Stanley, Larry, pridita z menoj.
Kaj pa midva?
Ne. Tista reč je na prostosti. Prenevarno je.
Daj no.
Tu sta varnejša. Ko odidemo, zabarikadirajta vhode.
Bova.
Poiščita transporter za psa. Je bel s črnim ročajem.
-Kaj si misliš o teh treh? -Všeč so mi. Korajžni so.
Ja. Zdijo se drugačni.
Alex, nikoli ničesar ne zavržeš.
-Prosim, bodi živ. -Našel!
-Kako lahko zdaj misliš na hrano? -Že od zajtrka nismo jedli.
Kot bi minilo že sto let. Življenje se nam je postavilo na glavo.
Najprej se ati spremeni v kip, zdaj pa kip oživi.
-To mora biti povezano. -Ne morem več razmišljati.
Že pogrešam atija.
-Jaz tudi. -Spet ga bomo videli, ne?
Ugotovili bomo, kako ga rešiti.
Upam.
Če bi ga prekletstvo hotelo ubiti, bi ga že.
Preobrazba v kamen se zdi bolj kot kazen.
Torej misliš, da je še živ?
Nočem niti pomisliti, da ni.
-Zveni, kot da je v nekakšnem zaporu. -V bistvu.
Torej ga moramo spraviti ven. Ampak kako?
Ne vem.
Razmišljam o nečem, kar je ati povedal.
Da moramo popraviti napako.
Ne vem, kaj je mislil s tem.
Kako to narediš pri jezni pavijanovi glavi?
Otroka, odprita nam!
Fina jakna.
Hvala.
Imamo transporter. Zdaj jo moramo nekako zvabiti vanj.
Vabo potrebujemo.
Mara čips s čilijem in omako?
Kdo ve, kaj mara? Opičja glava je.
Kje bi našli kaj o čem takem?
Vem, kje.
-Še dobro, da je tu elektrika. -Morda bo to v pomoč.
Dnevniki o odpravi Corneliusa Vanderhouvna.
Nekje med temi čačkami so zapisi o čisto vseh artefaktih v hiši.
Bronasta ogrlica, Siam, 1887.
Inuitski mrož, rezbarija, Aljaska, 1879.
Zapiski niso v kronološkem redu. Kot bi naključno izbiral strani.
Vanderhouvni res niso najboljši organizatorji.
Z Larryjem se že leta trudiva z zapiski.
Ja, lažje bi žonglirala z meduzami med tajfunom.
Verjemite, poskusil sem.
Začnimo. Veliko moramo prebrati.
-Ojoj, knjige. -Ja, knjige.
Odgovor je v knjigah. Skupaj ga bomo našli.
Gor grem, če bi kje videl čekanko.
Odmor rabim.
Pusti mojega očeta, neumna rastlina.
Nazaj bo zrasla.
Ta nepoboljšljiva resa raste po vsem dvorcu.
Vem, ne imenuje se zaman Resja graščina.
Ne bo pa rasla po mojem očetu.
Je to peščena ura?
Ja.
Do česa odšteva?
Nisem vam hotel izdati preveč naenkrat,
a to je peščena ura prekletstva vaše družine.
Res? Kako deluje?
Ko se družinski član spremeni v kamen, se peščena ura obrne
in čas začne teči za naslednjega člana.
Ta pesek, ki pada zdaj, je za Russa?
Ja. In za Russom…
Kako jo ustavimo?
Nihče ne ve.
Vsi Vanderhouvni skušajo to ugotoviti.
Čeprav še nikomur ni uspelo, ne pomeni, da nikomur ne more.
Mislim, da sem nekaj našel.
Poglej to fotografijo. Ti je kaj znano?
-Čekanki je podobno. -Mogoče izvira od tu.
Hej, pridite gor. Nekaj se dogaja.
Kaj je to?
Star sistem zvončkov. Tako so klicali osebje iz sob.
Vau, prihodnost.
V glasbeni sobi se sproža.
-Torej je tam. -Namestimo past.
Tokrat greva zraven. Ekipa smo.
Prav.
Ne vemo, s čim zvabiti glavo.
Kaj? Slasten je.
Miška, lepo, da se trudiš, a dvomim, da ta stvar sploh jé.
Pa jo prestrašimo v past.
Glave ni tu. Če bi bila, bi znorela.
Kje pa je? Vrata so bila zaprta in tu je zvonilo.
Je zvonček pokvarjen?
V redu dela.
-V drugi sobi je. -Grem pogledat, v kateri.
V soba za igre je.
Na moj znak. Tri, dve…
Ne, v dvorani je. Zdaj je v dnevni sobi.
Nekaj ni v redu.
Iz telovadnice je šla v Pandorino sobo.
Bolje, da pusti moje reči.
Sobi sta v različnih nadstropjih. Nemogoče.
Razen če…
Sistem zvončkov sestavljajo kabli, napeljani v stenah.
Vsi se stikajo v kuhinji.
Pavijanova glava ne zvoni v sobah,
temveč zvončke sproža v stenah.
-Zakaj nas ni napadla? -Za glavo!
Odtis noge. Oziroma čekana. Karkoli, tja je šla.
Če tudi te živali oživijo, grem in se ne vračam več.
Ne sme nam spet uiti. Moramo jo ujeti.
-Torej pojdimo noter in jo ujemimo. -Dajmo.
Ne ti. Jaz. Jaz grem.
-Si pozabila, da smo ekipa? -Prenevarno je.
Nevarneje je, če greš sama. Naj ti pomagava, mami.
Brez skrbi.
Zmogla bom.
Pridi ven, malčica.
Vemo, da si tu.
Mami, si dobro?
Mami!
-Kaj bova? -Ne vem.
Razmišljaj.
Preveč razmišljata in premalo ukrepata. Akcija.
Akcija?
Akcija.
Napad!
Bravo, poba. Znaš uporabiti glavo.
Ujeli smo jo, kaj pa zdaj?
Če jo pomirimo, bo morda spet zaspala.
Noče se pomiriti. Ven hoče.
Zakaj? Kam bi glava pavijana sploh šla?
Domov.
Pomislite.
V kuhinji bi me lahko napadla, a me ni.
Ves čas se trudi zbežati.
Kam bi vi šli, če bi bili leta zaprti?
Domov.
Mogoče imata prav.
Ne sodi sem. Noben artefakt ne sodi sem.
Vse so jih vzeli od nekod.
Mogoče jo moramo vrniti v tempelj.
Mogoče lahko izničimo prekletstvo.
Če je prekletstvo nastalo zaradi napačnega ravnanja,
ga morda lahko prekinemo, če ravnamo prav.
Kaže, da bomo glavo odnesli nazaj v Kongo.
Prevedla Nena Lubej Artnak