Dagen kan inte bli skummare!
Vi måste få ut er tre härifrån med hast.
Var är utgången?
Den är här borta.
Stanna! Det är fel väg.
Först arga babianhuvuden, nu läskiga dockor?
Jag hatar den förbjudna flygeln.
Varför är det så ilsket?
Och varför bara ett huvud?
Vad är det för fel med att bara vara ett huvud?
Vi kanske kan lugna ner det.
Jag har läst om metoder för att lugna vilda djur.
Gör det då.
Jag ska försöka. Men en av er måste distrahera det så jag kan komma nära.
En annan apa kanske gör susen.
Allt väl, min gyllene vän. Lugn nu.
Det funkar.
Stanley!
Det gick inte enligt plan. Men kusten är klar.
Åh, nej. Vi lämnade dörren öppen.
Det är inne i huset.
Kom igen!
Det bestämdes för länge sen att vi inte lämnar den förbjudna flygeln.
Hur länge har ni varit där nere?
Över hundra år.
Era förfäder ansåg att vi skulle väcka uppståndelse.
De hade inte fel. Se på oss.
Du har rätt. Vi kanske ska tänka på…
Vi är de nya sherifferna och vi beordrar er att komma fram.
En order är en order.
Tack. Det här betyder mycket.
Var tror ni att det är?
Det kan vara varsomhelst. Det här är ett gigantiskt hus.
Så var ska vi börja?
På mitt gamla piratskepp…
Var du pirat?
Kära nån. Uppmuntra honom inte.
Vi pratar sen.
I alla fall, när vi hade fripassagerare, genomsökte vi däck för däck.
Först såg vi till att personen inte hade hoppat överbord.
Vi måste alltså se till att det inte har lämnat huset.
Undrar när jag såg solnedgången sist.
Jag insåg inte hur mycket jag saknat den.
Okej, kom nu.
Det var sista dörren.
Bra, steg ett avklarat. Inga öppna dörrar. Inga trasiga fönster.
Det är kvar i huset med oss.
Toppen.
Steg två, gå igenom alla hytter,
kolla varenda vrå och skrymsle efter gömställen.
Som våra kurragömmalekar med pappa.
Men den här gången är det vi som letar.
Och det som gömmer sig vill mörbulta oss.
Det börjar bli sent. Vi delar upp oss för att täcka mer mark.
Ungar, stanna med mig. Vi tar den här sidan av huset.
Och jag antar att vi tar rummen där borta.
Och vad ska vi göra om vi hittar denna oerhört farliga best?
Då kommer vi på ett tredje steg.
Det här rummet är tomt. Ut.
Det var så länge sen jag var ute att jag inte känner igen nåt.
De här moderna manickerna… De ser ut som tortyrredskap.
Det här är väl inget.
Du skulle sett vad vi hade på skeppet.
Larry! Är du okej?
Jag är okej. Kom.
Wow. Antar att det gick ditåt.
Ja, hjälp till att röja.
Toppen. Det kom undan. Vart tog det vägen nu?
Jag tror att jag kanske vet.
Elcentralen.
Det gick visst den här vägen.
Vi hinner aldrig fixa det innan morgonen.
Det kommer bli en lång, mörk natt.
Jag gillar inte tanken på att vara fast i huset med den där.
Ska vi ringa viltvårdarna?
De tog en rabiessjuk ekorre hos Debbie Kwadra.
Det är inte möjligt.
Vi måste vara försiktiga med vilka vi berättar det här för.
Det är sant. Ni måste vara försiktiga.
Många nedriga typer skulle vara intresserade
av förbjudna flygelns innehåll.
-Hur ska vi då fånga Huggtand? -"Huggtand? Har du döpt den?
Japp. Jag döper allt.
Eller hur, Fickis?
Vi kanske kunde skapa ett nät eller en bur att lura in det i?
Synd att det inte görs musfällor för babianhuvud.
Det ger mig en idé.
Stanley, Larry, kom med mig.
Vänta, vi då?
Glöm det. Med den där grejen lös är det för farligt.
Äh, lägg av.
Ni är tryggare här. Barrikadera ingångarna när vi gått.
Det ska bli.
Leta efter en gammal hundbur, vit med svart handtag.
Vad tycker du om de där tre?
Jag gillar dem. De är tuffa.
Ja, nåt med dem känns annorlunda.
Alex, du kastar aldrig bort nåt.
-Snälla, var inte försvunnen. -Hittat den!
Hur kan du äta nu?
Vi har inte ätit sen frukost.
Frukost känns som hundra år sen.
Våra liv har förändrats helt sen i morse.
Först blir pappa en staty, och sen vaknade en staty till liv.
Det finns väl ett samband?
Min hjärna gör så ont att jag inte vet längre.
Jag saknar redan pappa.
Jag också.
Vi får väl träffa honom igen?
Vi ska komma på ett sätt att få tillbaka honom.
Jag hoppas det.
Om förbannelsen ville döda honom, så hade den dödat honom.
Att förvandla honom till sten ät mer ett straff.
Tror du att han fortfarande lever?
Jag vill inte ens tänka mig nåt annat.
Det låter som om han sitter i fängelse.
Typ, ja.
Då måste vi få ut honom. Men hur?
Vet inte.
Jag har tänkt på vad pappa sa i sitt meddelande.
Att vi måste gottgöra föremålen.
Ja. Jag vet inte vad han menade.
Inte jag heller. Hur gottgör man ett ilsket babianhuvud?
Ungar, släpp in oss.
Fin jacka, mamma.
Tack.
Vi hittade buren att lura in det i. Nu måste vi bara lura in det.
Vi behöver bete.
Gillar det sweet chili ranch?
Vem vet vad det gillar? Det är ett avhugget aphuvud.
Var kollar man ens upp en sån sak?
Jag vet var.
Bra att strömmen inte gick här.
De här kanske hjälper.
Cornelius Vanderhouvens expeditionsjournaler.
Nånstans i röran
av anteckningar och klotter, finns dokumentation till artefakterna.
"Bronshalsband, Siam, 1887.
Snidad inuit-valross, Alaska, 1879."
De är inte ens i kronologisk ordning. Som om han valde sidor på måfå.
Vanderhouvens brist på organisationsförmåga
har varit tydlig sen start.
Larry och jag har försökt katalogisera allt i åratal.
Ja, vi har större chans att jonglera maneter i en tyfon.
Tro mig, jag har försökt.
Vi sätter igång. Vi har mycket att gå igenom.
Böcker.
Ja, böcker.
Svaret finns här, och vi ska hitta det som ett team.
Jag går tillbaka upp och håller utkik efter Huggtand.
Jag behöver en paus.
Bort från min pappa, din dumma växt.
Den kommer bara att växa tillbaka.
Den här dumma törnbusken går igenom hela herrgården.
Huset heter ju Törnbuskegården på grund av den.
Men det innebär inte att den får växa på min pappa.
Är det där ett timglas?
Det är det.
Vad räknar det ner till?
Jag tänkte försöka att inte överväldiga er direkt,
men det är tidsräknaren för er familjs förbannelse.
Är det? Hur funkar det?
När en familjemedlem förvandlats till sten,
vänds timglaset,
och sanden börjar strila för nästa medlem av ätten.
Så sanden som strilar nu, strilar för Russ?
Ja, och efter Russ…
Hur stoppar vi det?
Ingen vet.
Det har alla Vanderhouvens försökt räkna ut sen begynnelsen.
Bara för att ingen lyckats, måste det inte vara omöjligt.
Eureka! Jag tror att jag hittat nåt.
Titta på det här gamla fotot. Ser nåt bekant ut?
Det där ser ut som Huggtand.
Han kanske kommer därifrån.
Hörni! Kom upp hit. Det är nåt som händer.
Vad pågår här?
Klocksystemet.
Så kallades personalen till olika rum.
Framtiden.
Nåt triggar det från musikrummet.
-Det måste vara där. -Dags att testa fällan.
Du lämnar oss inte den här gången.
Vi är ett team.
Okej.
Vi kom aldrig på vad vi skulle ha som bete.
Vadå? De är jättegoda.
Jag älskar att du försöker, men jag vet inte ens om det äter.
Om vi skrämmer in det?
Det är inte här. Det där hade skrämt fram det.
Var kan det då vara?
Dörren var stängd, och rummets klocka ringde.
Systemet kanske är sönder?
Det funkar.
Det är i ett annat rum.
Jag kollar vilket.
Det är i spelrummet.
När jag säger till. Tre, två…
Vänta, det är i balsalen.
Vänta, nu är det i familjerummet.
Det är nåt som inte stämmer.
Det hoppade just från gymmet till Pandoras rum.
Bäst att det inte rör mina grejer.
De rummen ligger på olika våningar, det är omöjligt.
Om inte…
Klocksystemet fungerar med hjälp av kablar
som går genom väggarna mellan olik rum
och sammanstrålar i köket.
Babianhuvudet drar inte i klockorna från rummen,
på nåt sätt triggar det dem inifrån väggarna.
-Varför attackerade det inte? -Följ huvudet.
Ett fotavtryck. Eller "huggtandsavtryck"? "Huggtandsfotavtryck"?
Hursom, det gick ditåt.
Vaknar nåt av de här djuren upp, sticker jag och kommer aldrig tillbaka.
Vi får inte låta det komma undan igen. Vi måste fånga det. Nu.
Då ser det ut som om vi måste gå in där och fånga det själva.
Vi kör.
Inte ni. Jag. Jag gör det.
Vi är ett team, minns du?
Jag har ju sagt att det är för farligt.
Det är farligare om du gör det ensam. Låt oss hjälpa dig.
Oroa er inte.
Jag fixar det här.
Kom ut, lillen.
Vi vet att du är här.
Mamma, är du okej?
Mamma!
-Vad ska vi göra? -Jag vet inte.
Tänk.
För mycket tänkande, inget görande. Vi måste rulla.
Rulla?
Rulla.
Attack!
Bra tänkt, grabben. Så vinner man en huvudmatch.
Nu när vi fångat det, vad gör vi med det?
Vi kanske kan lugna det, så det somnar om.
Det tänker inte lugna sig, det vill bli utsläppt.
Varför? Vart ska ett babianhuvud ta vägen?
Hem.
Tänk efter.
Det kunde ha attackerat mig i köket, men lät bli.
Det har hela tiden försökt fly.
Vart skulle ni ta vägen om ni varit inlåsta i åratal?
Hem.
Du kanske har rätt.
Det hör inte hemma här. Det gör inga av artefakterna.
Alla togs från nån annanstans.
Vi kanske måste återlämna det till sitt tempel.
Gör vi det kanske vi kan återkalla förbannelsen.
Om förbannelsen uppstod på grund av Cornelius felhandlingar,
är det logiskt att den kan hävas om vi gör rätt.
Det verkar som om vi ska återlämna den här grejen till Kongo.
Undertexter: Victoria Heaps