Ну що за дивний день такий?
Треба негайно вас звідси вивести.
Де вихід?
Сюди.
Стійте. Не туди.
Спершу розлючена голова бабуїна, а тепер ще й моторошні ляльки?
Ненавиджу закрите крило.
ПРОКЛЯТТЯ!
ЗОЛОТА ГОЛОВА БАБУЇНА
Чому вона така розлючена?
І чому є тільки голова?
А що в цьому такого?
Може, ми її втихомиримо.
Я читав про способи заспокоєння диких тварин.
То заспокойте її.
Спробую. Та щоб підійти ближче, хтось із вас має відвернути її увагу.
Може, її увагу відверне така ж мавпа.
Усе добре, золотенький. Тихенько.
Вдалося.
Стенлі!
Не цього ми добивалися. Зате шлях тепер вільний.
О ні. Ми не зачинили двері.
Тепер вона в домі.
Гайда з нами!
Здавна повелося, що нам не можна залишати закрите крило.
І давно ви вже там сидите?
Понад сто років.
Ваші предки вважали, що ми будемо привертати забагато уваги.
І не помилялися. Подивіться на нас.
А що, слушна думка. Може, нам варто подумати про…
Тепер у місті новий шериф, і він наказує вам вийти.
Що ж, наказ є наказ.
Дякую. Це дуже багато значить.
Як думаєте, де вона поділася?
Де завгодно. Будинок же великий.
І звідки починати шукати?
На моєму колишньому піратському кораблі…
Ви були піратом?
Святі небеса. Не розв'язуйте йому язика.
Пізніше поговоримо.
Так от, коли на борт прокрадався «заєць», ми шукали на кожній палубі.
Першим ділом треба простежити, щоб вона не стрибнула за борт.
Простіше кажучи, треба подбати, щоб вона не вийшла з будинку.
Уже й не пам'ятаю, коли я бачив захід сонця.
Я й не усвідомлював, як сильно за ним скучив.
Що ж, ходімо.
Це останні двері.
Добре, перший крок завершено. Двері не відчинені, вікна не розбиті.
Значить, голова ще в будинку.
Просто супер.
Наступний крок: треба перевірити кожну каюту
і кожен куточок, чи не сховалася вона там.
Точнісінько як у грі в хованки з татом.
Тільки тепер шукаємо ми.
А те, що ховається, хоче нас пошматувати.
Уже пізно.
Щоб охопити більшу територію, розділімося й володарюймо.
Діти, ви зі мною. Ми обшукаємо цю частину будинку.
А ми тоді обшукаємо ці кімнати.
А що робити, якщо ми знайдемо цю вкрай небезпечну тварюку?
Це вже буде третій крок.
Тут чисто. Виходьмо.
Я так давно не був на волі, що вже нічого й не впізнаю.
Сучасні прилади схожі на знаряддя тортур.
Це ще нічого.
Бачив би ти, що було в нас на кораблі.
Ларрі! Ти цілий?
Порядок. За нею.
Ого. По-моєму, голова побігла туди.
Так, допоможіть це прибрати.
От клас. Вона втекла. І куди тепер?
По-моєму, я знаю куди.
Щиток.
Вона точно тут побувала.
Навряд чи ми до ранку його полагодимо.
Схоже, ніч буде довга й темна.
Щось мені не дуже хочеться
бути запертим у будинку разом з тією штукенцією.
Може, викличемо службу вилову тварин?
Вони ж зловили скажену білку на горищі в Деббі Квадри.
Це не вихід.
І треба з обережністю вибирати, кому про все це розповідати.
Дуже слушна думка. Треба бути вкрай обережними.
Є багато мерзотників, які б дуже зацікавилися
вмістом закритого крила.
-Тоді як же ми піймаємо Ікла? -«Ікла»? Ти дала голові ім'я?
Авжеж, я всьому даю ім'я.
Правда ж, Блискунчику?
Ми могли б змайструвати якийсь невід чи клітку,
щоб заманити голову.
Жаль, що не роблять мишоловок для проклятих бабуїнських голів.
Я щось придумала.
Стенлі, Ларрі, ви йдете зі мною.
А як же ми?
Нізащо. Поки голова в будинку, це дуже небезпечно.
Та ну.
Тут вам буде безпечніше. Як ми підемо, забарикадуйте виходи.
Буде зроблено.
Шукайте стару собачу будку, таку білу з чорною ручкою.
Що думаєш про цю трійцю?
Мені вони подобаються. Вони хоробрі.
Так, вони якісь інакші.
А. ВАНДЕРГОВЕН
Алекс, ти ніколи нічого не викидаєш.
Не помирай, прошу тебе.
Знайшов!
Як ти можеш зараз думати про їжу?
Ми зранку нічого не їли.
Сніданок був ніби сто років тому.
Відтоді наше життя геть змінилося.
Спершу тато перетворився на статую, а тепер статуя ожила.
Це має бути якось пов'язано, еге ж?
У мене аж мозок болить, я вже й не знаю.
Я вже скучила за татом.
І я.
Ми ж його ще побачимо?
Ми придумаємо, як його повернути.
Надіюся.
Як на мене, якби прокляття хотіло його вбити,
то вбило б.
А перетворення його на камінь більше схоже на покарання.
Думаєш, він іще живий?
І думати не хочу про інше.
Схоже, він у такій собі тюрмі.
Щось таке.
Тоді треба його визволити. Але як?
Поки що не знаю.
Я міркував про те, що сказав тато у своєму відеозверненні.
Що треба правильно розпорядитися цими речами.
Так. Неясно, що він мав на увазі.
І мені неясно. Як правильно розпорядитися головою бабуїна?
Впустіть нас, діти.
Прикольна куртка, мамо.
Дякую.
Ми знайшли клітку для голови. Тепер треба її якось виманити.
Потрібна приманка.
А вона любить солодко-гострі чипси?
Хто ж його знає. Це ж голова мавпи, відділена від тіла.
І де ми можемо це дізнатися?
Я знаю підходяще місце.
Добре, що хоч тут світло є.
Це може нам зарадити.
Це записи з експедицій Корнеліуса Вандерговена.
Десь серед цього хаосу
з нотаток і каракулів зберігаються документи на кожен артефакт у будинку.
«Бронзове кольє, Сіам, 1887 рік.
Інуїтська статуетка моржа, Аляска, 1879 рік».
Вони не в хронологічному порядку. Він немов обирав сторінки навмання.
Так, відсутність у Вандерговенів організованості
була очевидна з самого початку.
Ми з Ларрі роками намагалися впорядкувати каталоги.
Проте легше навчитися жонглювати медузами під час тайфуну.
І повірте, я пробував.
Почнімо. У нас повно роботи.
Книжки.
Так, книжки.
Відповідь десь тут, і ми її знайдемо як одна команда.
Я повернуся нагору
і видивлятимуся старі ікла.
Треба перепочити.
Ану геть від мого тата, дурна рослино.
На жаль, вона відросте знов.
Ця докучлива шипшина заполонила весь маєток.
Недарма ж його називають Шипшиновий маєток.
Та це не означає, що їй можна рости на моєму татові.
Це що, пісочний годинник?
Так.
А до чого він веде відлік?
Що ж, я не хотів так зразу вас сполохати,
та це хронометр прокляття вашої родини.
Невже? І як він працює?
Коли хтось із сім'ї кам'яніє,
пісочний годинник перевертається,
і починається відлік до прокляття наступного члена роду.
То тепер пісок пересипається для Расса?
Так, а після Расса…
Як же його спинити?
Ніхто не знає.
З початку часів це намагався з'ясувати кожен Вандерговен.
Але послухай, те, що це нікому не вдалося,
не означає, що це взагалі неможливо.
Еврика! Здається, я щось знайшов.
Гляньте на це старе фото. Нікого не впізнаєте?
Це ж Ікла.
Може, вони звідти й походять.
Гей! Гайда сюди. Тут щось діється.
Що це дзвенить?
Давня система дзвоників.
Так прислугу кликали в кімнати.
Майбутнє.
Щось подзвонило з музичної кімнати.
-Мабуть, Ікла там. -Заодно перевіримо нашу пастку.
І тепер ти візьмеш нас з собою.
Ми ж одна команда.
Ну добре.
Ми ж так і не придумали, що буде приманкою.
А що? Вони смачні.
Доню, я ціную твої зусилля, але не думаю, що та штука їсть.
А якщо її налякати?
Голова не тут. Якби була, іграшка її б нажахала.
Де ж іще вона може бути?
Двері були зачинені, а дзвонили з цієї кімнати.
Може, дзвоник поламаний?
Та ні, справний.
Це з іншої кімнати.
Піду подивлюся з якої.
Це з ігрової.
Зачиняйте, коли скажу. Три. Два…
Стійте, це з бенкетного залу.
Стривайте, а тепер з вітальні.
Щось тут не те.
Дзвін був у спортзалі, а тепер у кімнаті Пандори.
Хай краще нічого там не чіпає.
Але ці кімнати на різних поверхах. Це неможливо.
Хіба що…
Система дзвоників працює за допомогою тросів,
які вмонтовані в стіни кімнат
і сходяться тут, на кухні.
Голова бабуїна дзвонить не з кімнат,
а смикає за троси в стіні.
Чому вона на нас не напала?
За головою.
Дивіться, слід. Чи «відбиток ікла»? Тобто «слід від ікла»?
Хай там як, вона втекла туди.
Якщо оживе ще хоч одна з цих тварин,
я втечу з будинку й ніколи не повернуся.
Не даймо голові знов утекти. Треба її спіймати. І негайно.
Тоді нам лишається піти туди й самим її зловити.
Спіймаймо її.
Не ви. Піду я. Її піймаю я.
Ми ж одна команда, забула?
Я вже казала: це дуже небезпечно.
А ще небезпечніше йти самій. Мамо, дозволь нам допомогти.
Не бійтеся.
У мене є план.
Виходь, маленький.
Ми знаємо, що ти тут.
Ти в порядку, мамо?
Мамо!
-Що нам робити? -Не знаю.
Думай.
Багато думаєте, мало робите. Треба рухатися.
Рухатися?
Рухатися.
В атаку!
Добре придумав, малий. Так і виграють головні бої.
Ну, впіймали ми її. І що з нею робити?
Може, якщо її заспокоїти, вона знов засне?
Їй набридло бути спокійною, вона хоче на волю.
Нащо? Куди може піти голова бабуїна?
Додому.
Самі подумайте.
Вона могла напасти на мене на кухні, але не напала.
Увесь цей час вона намагалася втекти.
А куди б пішли ви, якби стільки років були під замком?
Додому.
А що, слушно.
Голова ж не звідси. Як і решта артефактів.
Усі привезені з інших місць.
А може, треба її повернути в храм, у якому вона стояла?
Якщо ми її повернемо, може, й прокляття знімемо?
Якщо прокляття наклали через лиходійства Корнеліуса,
тоді логічно, що зняти його можна, виправивши завдану шкоду.
Що ж, доведеться повернути голову в Конго.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова