Добраніч, моя солоденька Діро.
Хай тобі сняться прекрасні сни.
Я забула Луну на ґанку.
Я без неї не засну.
Невже ми забули нашу улюблену ляльку?
Не бійся. Татко її врятує.
Алло?
Так, міс Вандерговен,
мені сказали, ви шукаєте того, хто знає місцевість.
Авжеж. Зустрінемося на злітній смузі.
До побачення.
ПРОКЛЯТТЯ!
ХРАМ БАБУЇНІВ
ПАСПОРТ
Усе зібрала. Готова до подорожі.
Щось я не впевнена, чи варто брати вас з собою.
Не цього разу.
Авжеж, варто.
Я взяла зубну щітку, скейт і банани для мавп.
Нізащо! Ти не поїдеш без нас.
Повірте, діти, тут вам безпечніше.
Ми знаємо, що ти супермама, та навіть ти не впораєшся одна.
Я ціную ваше бажання помогти,
але я не повезу вас через пів світу,
щоб втягти в бозна-що.
Ви й так у небезпеці.
Мамо, ми в небезпеці скрізь:
тут чи в джунглях.
Якщо не повернемо на місце артефакт і не врятуємо тата,
то ми будемо наступні, не забула?
Так, ми в цьому разом. І я не хочу скам'яніти.
А знаєте що? Ви маєте рацію.
Можете їхати зі мною.
Може, ми й дивна проклята сімейка, але все ж одна сім'я.
Не відкривай.
Навушники?
Я зробив дослідження
і дізнався, що спокійна музика заспокоює приматів.
Можеш сміятися, та голова прекрасно реагує на м'який джаз.
Це було непросто.
Спершу вона не хотіла їх надівати.
Але ми її змусили.
Простеж, щоб Лінда вчасно поїла. Дві мухи й одного цвіркуна.
Ні за що не переживай.
Поки вас не буде, ми подивимося за будинком і за твоєю ящіркою.
І простежте, щоб з татом усе було добре.
Не зводитиму з нього ока. Даю слово.
Не можна летіти комерційним рейсом з проклятою головою бабуїна.
І як же нам потрапити в Конго?
Благаю, скажи: «Марджі».
Ви хоч стараєтеся?
Пощастить іншим разом, хлопці.
З тебе колінвал.
А з тебе ящик моторної оливи.
Старий «Руфус» хоче пити.
-Марджі! -Здоров, мала!
А ти й досі дуриш хлопців, як я бачу.
Треба ж якось тримати мою пташку на льоту.
Ого, які ви стали. Ростете мов бобові стебла.
З поїздки в Ісландію я підріс на сім сантиметрів.
Цього разу летимо в теплішу країну.
Ти тому обрала Конго?
Ні, нам треба повернути артефакт. Довго розповідати.
Обожнюю довгі розповіді.
Летіти кілька годин, тож повідаєш мені всі подробиці.
Ви найщасливіші діти у світі.
Польоти по світу – найкраща освіта.
А де Алекс? Він не летить?
Ні, в нього багато роботи.
Угу.
Летимо лише ми троє.
Ясно, стрибайте в літак.
Піднімемо цю пташку в небо.
Можеш у таке повірити?
Що речі оживають.
Що в будинку є таємне крило.
І що тато скам'янів.
Ну, не все так кепсько.
Ми ж усе одно летимо в літню подорож.
Й оце твоя відповідь? Чому для тебе все жарт?
Бо я дотепна.
А ще не хотіла б говорити про погане.
-А якщо нам не вдасться? -Не кажи так. Усе вдасться.
Має вдатися.
Ми не втратимо батька.
Прокляттю вже сто років,
і ще ніхто не зміг його зняти.
Слушно, але вони не ми.
Невже тобі не страшно?
Авжеж, страшно, але треба помогти мамі.
Тато спробував зробити це самотужки, і глянь, що з ним сталося.
Ми зможемо зняти прокляття тільки як одна сім'я.
Пані та панове, незабаром ми приземлимося в селищі Тунґада.
У разі жорсткої посадки
опустіть голову між колінами й попрощайтеся з життям.
Мвенда?
Так. А ви, мабуть, Вандерговени.
Я читала вашу статтю з історії Конго.
Вона захоплива й дуже обґрунтована.
Дякую.
Мої предки тисячі років живуть у Тунґаді.
Чим я можу бути вам корисний?
Це трохи дивно.
Тоді ви в правильному місці,
бо дивні речі діються й тут.
Які, наприклад?
Ходімо. Поговоримо по дорозі.
А я буду тут і подбаю, щоб «Руфус» був у робочому стані.
Ой-ой.
Тут так красиво.
А що це за вантажівки?
Люди що, переїжджають?
На жаль, так.
Багато хто приймає болісне рішення покинути батьківщину предків.
Вони вважають, що це необхідно для їхнього захисту.
Захисту від чого?
У нас серйозна біда з популяцією бабуїнів,
і якщо це незабаром не скінчиться, нам усім доведеться виїхати.
Мені навіть думати боляче про те, що всі жителі покинуть селище.
І яка ж біда їх до такого спонукала?
Селище заполонили бабуїни. Це докучало завжди,
але віднедавна вони стали вкрай агресивні.
А як давно? З того тижня?
Так, це почалося чотири дні тому.
Тоді ж прокинулися Ікла. Навряд чи це збіг.
А що ви маєте на увазі, кажучи «агресивні»?
Вони почали красти… Як же це сказати?
Наші голови.
Що?
Голови манекенів з магазинів.
Голову талісмана нашого улюбленого ресторану.
І навіть голову доньчиної ляльки.
Вони крадуть усі голови, які їм тільки трапляються.
Ми боїмося, що скоро вони почнуть красти й наші власні.
Така поведінка бабуїнам аж ніяк не властива.
Так і є.
Вони ніби в якомусь трансі.
Думаєте, це якось пов'язано з храмом бабуїнів?
А з чим саме ви потребуєте моєї допомоги?
Ми приїхали повернути те, що було вкрадено.
Треба повернути голову в храм. Знаєте, де він?
Ми не говоримо про храм бабуїнів.
Він проклятий.
Проклятий? Ми до такого звикли.
Благаю, Мвендо. Що ви можете нам розповісти?
Храм не завжди був проклятий.
За легендою колись давно, коли люди зазіхнули
на землю бабуїнів, ті почали їм мститися.
Наші предки збудували храм
на знак перемир'я між людьми й бабуїнами.
Воно діяло сотні років.
Про храм знали далеко за межами селища.
Проте на межі минулого століття храм пограбували.
-І перемир'ю… -По-моєму, ми знаємо, хто крадій.
-Корнеліус був поганцем. -…було покладено край.
У повітрі завжди відчувався неспокій,
але віднедавна бабуїни змінилися.
Нинішня криза може значно погіршити ситуацію.
Думаю, ми розв'яжемо вашу проблему і врятуємо селище.
І нам потрібна ваша допомога.
Дуже добре.
Задля безпеки моєї дочки й селища
я відведу вас до храму.
Не думав, що доживу до дня,
коли сюди повернуть священний артефакт.
Ми майже звикли, що в нас відібрали нашу історію.
Може, ми започаткуємо новий тренд.
Надіюся на це.
Ого! Африканський деревний богомол!
Їх можна побачити тільки в цій частині Африки.
Тато був би в захваті.
Ходімо вже, комашнику. У нас нема на це часу.
Це ж святий Ґрааль у світі богомолів.
Це колюча гадюка. Один укус може вбити.
Зберися, Рассе.
Чула?
Вибачай. Я голодна. І бережу останній банан для…
Ні, вслухайся.
Бабуїни. Хутко, ховайтеся.
Подивлюся, чи вони пройшли.
Не висовуйтесь.
Їх уже не видно.
Думаю, узбережжя…
Ні!
Ні. Стійте.
Чому ти мене спинила? Ми мали його врятувати.
І врятуємо, але не зможемо, якщо нас теж спіймають.
Мама має рацію. Їх більше, ніж нас. Треба діяти розумно.
Вони, певно, побігли до храму. Гайда за ними.
Ось він. Точнісінько такий, як на фото.
Рятуйте!
Поможіть!
Рятуйте! Пустіть!
Як же туди увійти?
Так само як і вони.
Відпустимо голову тут?
Ні. Ще не пора.
Поки не знайдемо Мвенду, хай побуде в нас.
Куди ж нам іти?
«З черева звіра».
Якщо то був рот храму…
тоді це має бути стравохід, а значить, треба спуститися в…
У черево звіра.
У живіт? Яка гидота.
Обережніше з пастками.
По-моєму, їх усі знешкодили,
мабуть, ще коли крали Ікла.
Не всі. Дивіться під ноги.
Вимкніть ліхтарики.
Ледь не попалися.
Куди нам іти?
Сюди, вправо.
Ого. Як ти знаєш?
Там купа свіжого бабуїнового лайна.
Як по-науковому.
Ти здивуєшся, як лайно допомагає науці.
Вони повертаються. Швидко, ховаймося в тунелі зліва!
Упс.
Ти серйозно?
Тікаймо!
-Я їх більше не чую. -Здається, втекли.
Ласкаво просимо в «Конго Клоун Бурґер».
Я можу взяти замовлення? Замовляйте.
Замовляйте.
А може, й не втекли.
Не втекли, та, по-моєму, ми знайшли черево звіра.
Не може бути.
Це ж тіло Ікла.
Певно, бабуїни шукали голову на заміну.
Ми знайшли, хто ними керує.
Стійте, не треба. Ми хочемо помогти.
Він, мабуть, думає, що ми прийшли вкрасти решту його тіла.
Має ж бути якийсь вихід.
Я знаю, що робити.
Я знаю, що роблю, мамо.
Ну, добре.
А тепер можна кататися на скейті в будинку?
Не можна, але було дивовижно.
Гей!
Мвенда?
Агов!
Рятуйте!
Ви їх спинили?
Так. Дякувати Пандорі.
Як чудово.
Поможете мені звідси вибратися?
Дуже вам дякую.
Те, що ви зробили в храмі, поновить тут мир.
Селище й моя дочка знов будуть у безпеці.
Ми раді, що виправили шкоду.
Якщо вам іще колись знадобиться моя допомога,
і це не вимагатиме крадіжки моєї голови,
ви знаєте, де мене знайти.
Після такої пригоди
я усвідомила, що ви таки можете про себе подбати.
Але ти все одно дбаєш краще.
Роки досвіду.
Летимо додому.
Усі на борт!
Офіцер рухається по діагоналі, а не з боку в бік. Ясно тобі?
Треба було з шашок починати.
-Татко! -Ви повернулися.
Слава героям-переможцям!
Нам вдалося? Ми звільнили тата?
-Не звільнили. -Усе марно.
Не марно.
Ви повернули на місце нашого золотоголового друга,
як і хотів ваш батько.
Однак це не зняло прокляття. Не повернуло нам його.
Поки що.
Думаю, це буде трохи складніше.
Нічого не помітили на пісочному годиннику?
Він перевернувся.
І пісок пересипається вгору?
І це почалося вчора, коли ви повернули на місце артефакт.
Тобто для Расса відлік скінчився…
І почався зворотний відлік для тата.
І якщо ми заповнимо пісочний годинник…
То повернемо тата.
Ви мали рацію.
Треба повернути всі ці речі на їхні справжні місця.
Але не одну річ,
а всі.
Тоді почнімо. У нас багато роботи.
МУЗЕЙ ПАКСТОНА
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова