Kom. Ta den. Vår offergave.
-Far! -Nei, bli der. Ikke gå utenfor lyset.
Uansett hva du gjør, så ikke gå utenfor lyset.
Ta den.
Far!
Dagboken sier skålene bare fungerer under fullmåne, og det har vi i kveld.
Vi kan bruke en spåskål for å ta kontakt med pappas ånd.
-Ikke si ånd. Han er ikke død. -Vi mener ikke at han er det, vennen,
men vi må få en bekreftelse på at det vi gjør virker.
Ja, og hvis vi kan snakke med pappa gjennom skålen,
vil det bevise at vi kan redde ham.
Vi må prøve selv om muligheten er liten. Vi finner skålen etter middagen.
Jeg har aldri sett den i bruk, men jeg vet hvor den står.
-Er det enda et sikkerhetstiltak? -Ja, det er det.
De fleste portene kan bare åpnes fra utsiden.
Voilà.
Der inne? Men det er så mørkt.
Ikke vær redd. Mørket kan av og til gi deg en overraskelse.
Jeg misliker overraskelser.
Oi! Så vakkert.
Velkommen til vårt celestium. Alt her har med verdensrommet å gjøre.
Jeg kommer ofte hit for å spille munnspill.
Det er så bra akustikk her.
-Alex spiller munnspill. -Det gjør han.
-Hvem tror du jeg lærte det av? -Er det skålen?
Fascinerende design.
Hvordan bruker vi den for å snakke med pappa?
Det står at for å snakke med kjære i et annet rike, må vi fylle den med vann.
-Det fikser jeg. -Sikker på at du vet hva du gjør?
-Jeg leser bare dagboken. -Ok.
Det skjer ingenting. Hvorfor skjer det ingenting?
Ikke stress meg.
Vi trenger en personlig gjenstand som tilhører personen vi kontakter.
-Denne nøkkelringen var Alex'. -Vi ga ham den til farsdagen i fjor.
Vi kan kjøpe en ny en. Jeg lover. Kast den oppi skålen.
Det funker.
-Hva gjør vi nå? Hva gjør vi nå? -Vel…
Hva står det i dagboken, Horus?
Det er vannskader. Jeg klarer ikke lese resten.
Ok. Jeg avslutter dette nå.
Vi vet bedre enn å fortsette før vi har lest alt.
-Men det er fullmåne i kveld. -Neste sjanse blir om en måned.
Vi må gjøre det…
-Hold deg unna meg, hvem du nå enn er. -Denne veien!
-Hva var det? Den kom ut av skålen. -Det står ingenting om den.
Derfor burde vi ikke ha prøvd det uten all informasjonen.
Hvis vi ikke når pappa, får vi ikke vite om det vi gjør virker.
Risikoen virket akseptabel.
Det går bra, Russ. Vi fikser det. Håper bare porten holder den inne her.
Stanley! Hvor er Stanley?
-Kan dere åpne porten? -Stanley!
Fort dere. Den tingen er her inne med meg.
Vi klarer ikke å åpne den.
Planten sitter fast i drivverket.
-Vi skal få deg ut, Stanley. Hold ut. -Vi må finne noe vi kan skjære med.
Jeg tar meg av det.
Kan du være raskere?
Jeg sager så fort jeg kan. Du vet hvor vanskelig rosebusken er.
Hallo?
Jeg tror den grusomme tingen som kom fra skålen er redd lyset.
Bra. Stå i forsvarsposisjon og lys med lommelykten.
Jeg gjør mitt beste.
Tenk at jeg forlot ham der inne. Jeg er verdens verste venn.
Vi ville alle at det skulle virke. Håpet kan påvirke vår dømmekraft.
Ja, dere rotet det til.
Jeg tuller. Jeg roter alltid til ting.
Vi må få den tingen ned i skålen igjen.
Men hvordan? Det er vanskelig å lese instruksjonene.
Jeg har en idé.
Bra jobbet, gutt. Klarer du å lese det?
Det er vanskelig, men måneskinnet kan hjelpe til med å bli kvitt den tingen…
Jeg ser en åpning i taket. Det er nærmest som en sjakt.
Det må være derfor Cornelius lagde den. Den er til måneskinnet.
Vi må finne den andre enden av sjakten.
Men vi vet ikke hvordan skålen virker. Vi må ha hjelp av noen som vet det.
Hva med damen på museet som hjalp med olmekerbabyene?
-Ja, Georgia vet det kanskje. -Bra. Vi må dra.
Finn ut om skålen. Jeg blir og finner ut mer om måneskinnet.
Vi kommer snart.
Lykke til.
-Ja. Prøv ikke å dø, bror. -Du hjelper ikke, Pandora.
-Du klarer det, gutt. -Ja. Jeg klarer det.
Men kan du gjøre det litt raskt?
Tusen takk for at du ble igjen, Georgia. Vi setter pris på det.
En spåskål. Veldig interessant.
-Hva er denne til, forresten? -Det er til en av Alex' bøker.
Kan du noe om dem? Vet du hvordan de virker?
Du mener i teorien, vel?
Du tror vel ikke på magiske skåler?
Hvorfor ikke? Det er ikke umulig.
-I teorien, selvfølgelig. -Nei, dessverre.
Men jeg kjenner noen som kanskje gjør det.
En ekspert på spådomsgjenstander. Neil Peckmin.
Jeg kjenner ham ikke personlig, bare av omtale.
Ryktene sier at Neil er en merkelig fyr.
-Han forlater aldri huset sitt. -Jeg skal notere meg det. Takk, Georgia.
Larry, er du der?
-Beistet er helt besatt av meg! -Jeg er her. Jeg sager.
Fortsett å snakke. Stillheten gjør meg så nervøs.
Jeg vet hva du trenger.
Er du der, Larry?
Det er det motsatte av det jeg ba om.
Vær så god. Din kur for alt.
-Men du hater lyden. -Jeg gjør et unntak denne gangen.
Farvel og adjø Til dere, mine spanske damer
Farvel og adjø Til dere, Spanias damer
Vi har fått ordrer Om å seile mot…
Musikk…
Det kommer fra observatoriet. Selvfølgelig!
Jeg fant den.
-Jeg er øverst i sjakten. Hører du meg? -Ja, jeg hører deg.
Jeg skal ordne med måneskinn. Bare hold fast.
Jeg holder så fast jeg kan.
-Gå vekk, lille jente. -Unnskyld, men jeg er ikke liten.
Gå, uansett hvor stor du er. Dere valgte feil kveld å banke på.
Mr. Peckmin, vær så snill. Vi må snakke med deg om denne.
Så mye lys. Og så varmt.
Her. Man blir vant til det.
-Hvor fant dere skålen? -Den var i kjelleren vår.
-Vi fikk høre at du vet noe om sånt. -Jeg vet for mye om skålene.
Det hviler en forbannelse over familien min på grunn av spåskåler.
-Vi kjenner til familieforbannelser. -Vær så snill, Mr. Peckmin.
-Neil. Vi trenger hjelp. -Hvorfor skal jeg hjelpe dere?
Vår venn er i fare fordi noe kom ut av skålen.
Han sitter fast. Vi har liten tid.
Slapp dere ut en budbærer? Ga dere ikke fra dere offergaven?
-Hvilken offergave? -Å nei, nei, nei. Dette er ille.
Dere gjorde samme feil som oss.
-Dere fulgte ikke reglene. -Reglene?
Det er to deler av prosessen.
Man aktiverer skålen med noe som tilhørte den man ønsker å nå.
Vi gjorde det.
Det viktigste er å betale med en offergave.
Du må legge noe som har betydning for deg i skålen under fullmånens lys.
Det roer ned budbringeren.
En offergave. Det må være det Russ ikke kunne lese.
Hvordan blir vi nå kvitt budbringeren?
Ved å legge en offergave i skålen, men det er ikke lenger så enkelt.
Mine forfedre slapp ut en budbringer, og den har spøkt hos alle Peckmin.
Fortell så vi forstår. Kanskje vi kan finne en løsning og hjelpe deg.
Familien min eide den skålen for lenge siden.
Alle Peckmin har kunnet spå.
Det begynte med oldefar Arthur.
Han brukte spåskålene
kun for å hjelpe sørgende personer å snakke med sine kjære.
Men alt ble forandret da han møtte en samler.
Samleren snudde opp ned på skålenes bruk.
Han utnyttet dem ved å forstyrre de døde for å finne skatter.
Han ville ikke la deres sjeler hvile før han fikk det han ville
Samleren presset Arthur til å gjøre som han befalte, til Arthur fikk nok.
Arthur gikk med på en siste gang, men så var det over.
Men samleren lurte ham og stjal skålen før offergaven kunne bli gitt.
Så budbringeren tok Arthur som straff for gjelden.
Budbringeren har levd i skyggene siden den gangen.
Hver fullmåne kommer den etter den neste Peckmin.
Uansett hvor vi drar.
Jeg så min egen far prøve å gi en offergave. Lommeuret sitt.
Men uten skålen, ville ikke budbringeren ha det.
Så derfor bor du her i konstant lys? Ingen skygger, ingen budbringer.
-Jeg føler at den følger meg hele tiden. -Det er grusomt.
-Samleren var nok en av våre forfedre. -Var han?
Tipptippoldefar Fanteri kan ha gjort mye dumt.
Nå må vi fikse det.
Man kan ikke fikse forbannelsen. Den tok både far og bestefar.
Et uendelig kretsløp.
Men du kan stoppe det. Det er det vi prøver å gjøre.
Vi kan gjøre det sammen.
Går det bra?
Kjære vene.
-Hva skjer? -Jeg må ha ødelagt lommelykten.
-Tingen fikk meg til å miste den. -Vi kommer.
Hvorfor virker det ikke?
Har dere noe hell? Jeg har ikke mer lys.
Nei. Uansett hva jeg gjør, klarer jeg ikke å få måneskinnet ned i celestiet.
Det når ikke sjakten.
Det nye teleskopet er nok ikke så langt som det gamle.
Det nye?
Ja, bestefaren din erstattet det gamle i 1969 så han kunne se månelandingen.
Det er feil teleskop. Det når ikke fram.
Klar, Mr. P?
Jeg er vel det. Først heller man i vannet.
-Og den personlige gjenstanden? -Ikke nødvendig.
Den ble gitt av oldefar for lenge siden.
Nå må vi trekke ut budbringeren.
Den kommer.
Vi må få den litt nærmere.
-Måneskinnet! -Å nei.
Nei! Neil!
Nei! Slipp dem!
Slipp!
Her er offergaven! Ta den!
Klarte vi det?
-Det ser sånn ut. -Jeg visste du ville klare det.
Vi må ta denne for å redde vennen vår,
men vi skal returnere den til deg.
Nei. Behold den. Jeg vil ikke ha noe med den å gjøre.
Vi må ringe Russ og si hva vi vet.
-Hold deg unna meg! -Ja! Hold deg unna ham!
Vi vet hvordan vi blir kvitt den.
Bra. Send den tilbake dit den kom fra.
Stanley!
-Du er fremdeles blant oss. -Så vidt.
Kast inn noe som betyr noe for deg.
-Hvorfor meg? -Fordi du tilkalte den.
Fort! Hva som helst som betyr noe. En offergave.
Det blir betalingen, og tingen vil forsvinne.
Munnspillet har gitt meg mye glede. Jeg vil ikke miste det.
-Vi vil ikke miste deg. -Du er så sentimental.
Bra du ikke er død. Det ville vært forferdelig å rydde opp alene.
Det er den Larry jeg kjenner.
Er han trygg? Fikk Stanley lyset i tide?
-Bra jobbet, Russ. -Takk, mamma. Så fint dere er tilbake.
Vannet i skålen ble ikke klart
som det gjorde hos Mr. P. Det er fremdeles svart.
-Å nei. Ikke nå igjen. -Slipp meg fram.
Jeg skal lære den blekkfjerten å komme etter vennene mine.
Hallo?
-Pappa? -Pappa?
Unger?
-Pappa! -Er det dere?
-Det er det! -Hei, pappa!
Det er så godt å høre stemmen din. Hvor er du?
Jeg vet ikke.
Jeg er i et slags mørkt intet. Jeg vet ikke hvor jeg er.
Ser du oss, pappa? Ser du noe som helst?
Jeg ser dere ikke, men jeg hører dere.
Jeg hører også andre ting der ute, noe som smetter rundt.
Smetter? Hva da?
Jeg vet ikke. Uansett hva det er, vil jeg ikke at de skal høre meg.
De kommer nærmere. Jeg klarer ikke å unngå dem.
Vi så videoen din.
Vi returnerte en gjenstand og så sanden i timeglasset falle opp.
Jeg lurte på om det ville virke. Finn ut hvordan alt henger sammen.
-Hvordan det henger sammen… -Ikke mist håpet, Alex. Vi skal få deg ut.
Det vet jeg. Jeg…
Han er borte.
-Ikke gråt, Pan. Vi vet nå at pappa lever. -Vi kan snakke med ham ved neste fullmåne.
-Om en måned? -Tiden vil gå fort.
Vi kan få gjort mye på den tiden.
Tekst: Tina Shortland