JAPONIŠKAS PAVEIKSLAS
Regis, sakėt, kad bandėt sutvarkyt
šią apribotojo sparno dalį.
Čia chaosas.
Mes bandėme.
Tik nepaminėjom, kad nepavyko.
Ne šiaip nepavyko.
Aš atsisakiau to projekto, nes dirbt su tavimi neįmanoma.
Ei! Tau nepatiko visos mano geros idėjos.
Gerbiamas kolega atkakliai reikalavo
laikyti čia tik piratų ginklus.
Ką? Tikras piratas moka naudot bet kokį ginklą.
Laimė, pažįstu triskart Metų
istorinio paveldo prižiūrėtoju tituluotą žmogų,
kuris padėtų surūšiuoti artefaktus.
Aš triskart tituluota. Ar kada minėjau?
Nuolat mini.
Darbo bus daug, bet girdėjot tėčio žodžius.
Kiekvieną akimirką įkalinime pavojus jam didėja.
Mama teisi. Sužinokim, ką čia turim ir išsiaiškinkim,
kaip artefaktai susiję, kaip juos atkeikt.
Koks planas?
Pandora, eik į paveikslų kambarį
ir surašyk viską, ką ten turime.
Rūšiuok pagal amžių.
Tada pagal žemyną.
Tada pagal šalį.
Kaip nuobodu.
Negali užduot to Rasui, o aš dirbčiau čia?
Nieku gyvu nepalikčiau tavęs vienos patalpoj su ginklais.
Prieš atkeikdami artefaktus, turime apie juos žinoti kuo daugiau.
Nenorim kartot klaidos su aiškiaregių dubeniu.
Tikrai nenorime.
Rasai, eik į tėčio kabinetą, peržiūrėk vaizdo įrašus.
Gal rasi ką nors, ko trūksta užrašuose.
Geras. Dievinu vaizdo įrašus.
Nesąžininga.
Kodėl Rasui tenka svarbios užduotys?
Baik, Pane. Tai netiesa.
Po to, kai tėtis virto akmeniu, būtent tau
tenka skaityt jo užrašus, klausyt ir žiūrėt jo įrašus.
Susiglemži viską apie tėtį.
Nesusiglemžiu.
Bet šiuo atveju mudu su tėčiu kai kas sieja.
Pati pripažintum, kad netyrinėjai
kartu su juo istorijos.
Mudu tuo užsiimam.
Na, o mudu kartu linksmindavomės.
Dabar aš dėl to baudžiama.
Niekas nieko nebaudžia.
Visų darbai svarbūs.
- Jei čia būtų tėtis… - Bet nėra.
Tėtis Rasą mėgsta labiau, tad aš gaunu
nuobodžius darbus, kurių jis nenori.
Ne tai sakiau.
Man nerūpi.
Vis vien geriau būt linksmuoju vaiku.
Pažiūrėkim, kiek čia šlamšto.
Bjaurus paveikslas. Bjaurus paveikslas.
Baisiai bjaurus kūdikis.
Puošnus teptukas.
Čia yra kas nors?
Šis gan šiurpus.
Kietai.
„Šiame paskutiniame žinomame japonų dailininkės Hisos kūrinyje
vaizduojami du žmonės miške,
atskirti beveidžių dvasių noperabo.“
Beveidžiai vaiduokliai?
Klaiku.
Ar tas padaras ką tik sujudėjo?
Paleisk mane!
Padėkit! Mama! Rasai!
Žaidimas, kurį žinome kaip smiginį, Britanijoje 700 m. laisvalaikiu džiugino
tiek prasčiokus, tiek karalių Henriką VIII.
Šis rinkinys tikriausiai priklausė kilmingajam.
Pažiūrėkim, ar nepraradau įgūdžių.
Tobulai. Parodysiu vaikams…
Tobulai.
- Parodysiu vaikams savo… - Geras.
Neblogai, tėti.
Lažinamės, pataikysiu į Stenlį.
Kas čia per padaras?
Ei, tu. Ko nori?
Kad ir ką jis daro, man tai nepatinka.
Kvieskit mamą. Aš surasiu Pandorą.
Pane, tu čia?
Pane?
Bent kartą tikiuos, kad ji tinginiauja savo kambary.
O ne.
O ne ne.
Kas per…
Kur aš?
Viskas atrodo kaip nutapyta.
Pane…
Nežinau, ar tu ten, bet, jei girdi mane, nesijaudink.
Mes tave ištrauksim.
Rasai? Rasai!
Aš paveiksle, atrodo.
Girdi mane?
Rasai?
Ei! Nebūk baisuoklis ir išlįsk, kad ir kas esi.
Ko spoksai, varna?
Viskas gerai. Niekas nepanikuoja.
Gerai, aš panikuoju.
Šalin! Palikit mane ramybėj!
Atsiprašau, palaikiau jus tuo padaru noperabo.
Lėčiau.
Nors tai nelabai padėtų.
Ar ir jūs slepiatės čia nuo noperabo?
Puiku, imam susikalbėti.
Kodėl jie čia neateina?
Tai šitai mus apsaugo?
Aišku. Tegul jis čia lieka… Aš nežinau jūsų vardo.
Vargeli, kaip susipažint?
Pandora. Pandora.
Hisa.
Pandora Pandora.
Ne, tik vienąkart… Nesvarbu. Bus gerai.
Malonu susipažint, Hisa.
Pala, Hisa?
Jūs moteris iš paveikslo?
Ir pati jį nutapėt.
Bet kaip čia įstrigote?
Matai, mama?
Šie dažai nenudžiūvo.
Mama! Rasai! Ar girdite mane?
Nors neabejoju, kad Panė galėtų „pagerinti“ paveikslą,
manau, padaras nukėlė ją ten,
o pats atėjo čia.
Negali būti.
Mano mergytė įstrigo paveiksle?
Šios šeimos nariai linkę
įstrigti tarpdimensinėse erdvėse.
Privalom ištraukt ją ir grąžint tą padarą.
Tai beveidė dvasia, vadinama noperabo.
Gana dažnai sutinkamos japonų folklore.
Čia Hisos paveikslas.
Nežinojau, kad turim tikrą paveikslą, kurį nutapė meistriška Sengoku eros tapytoja.
Viskas aišku.
Laikot mane tiesiog netašytu jūros vilku?
Jei norit žinot, aš itin vertinu vaizduojamąjį meną.
Be to, praeityje gyvą galą tokių pavogiau.
Na va, pagaliau aišku.
Dažnai girdėdavau jūsų senelį Apoloną aptariant Hisos darbus.
Jos kūriniai yra vieni rečiausių pasaulyje.
Juk ji dingo, kai buvo dar jauna.
Ten mano šeima.
Manau, jie kalba apie jus.
Kas jai nutiko?
Niekas nežino.
Pasakojimai apie ją buvo gražinami virš 500 m.
Bet Apolonas žinojo tiek,
kad Hisos vardas toli nuskambėjo dėl jos nepaprasto talento.
Su Hisos gebėjimais konkuruoti galėjo tik jos dvynė Juka.
Ji puikiai tapė.
Ir jos darbų daug pavogiau.
Jos skatino viena kitą tobulėti,
nuolat kėlė sau iššūkius.
Bet, kai paaugo, draugiška konkurencija virto piktu varžymusi.
Kartą šiogūnas paskelbė konkursą, kad rastų geriausią šalies menininką.
Hisa nutapė nepaprastą jo portretą,
o Juka baiminosi, kad niekada neprilygs jai savo darbu.
Tad vidury nakties Juka suplėšė Hisos portretą.
Kad šiogūnas vietoj Hisos pasirinktų ją.
Taip ir nutiko.
Pavydinčią ir įtūžusią Hisą piktasis jokajus - dvasia - sugundė
panaudoti prakeiktą teptuką ir taip sukurti kalėjimą Jukai.
Atsikračiusi seserimi Hisa taptų šiogūno mėgstamiausia.
Hisa norėjo, kad Juka negalėtų grįžti,
kad pati užimtų jos vietą prie šiogūno.
Todėl pripiešė paveiksle dvasių noperabo,
kad šios neišleistų Jukos.
Greitai Hisa ėmė gailėtis ir bandė išlaisvinti Juką,
bet piktasis jokajus išdavė Hisą.
Dabar seserys, įkalintos dėl savo pavydo, yra pasmerktos -
noperabo neduos joms ramybės.
O kad žinotume, ko jis nori.
Gal tada galėtume juo atsikratyti.
Gerai galvoji.
Kontroliuosime situaciją, jei pirmi rasim, ko jis nori.
„Plokščias teptukas, Sengoku eros vidurys.“
Pažiūrėk į erškėtį prie paveikslo rėmo.
Kai kurie spygliai raudoni.
Keista.
Ir, žiūrėk, tik raudonspyglis erškėtis peraugo lentelę.
Tad gal sekdami erškėčiu…
Rasime teptuką.
Mama! Stenli! Radau.
Šaunuolis, Rasai.
Išneškim jį iš čia ir sugalvokim, ką daryt toliau.
Rasai, pasiimk jį ir bėk iš čia.
- Rasai! - Paleisk jį, nedorėli!
Lari, nesikarščiuokime.
Lari, ne!
Rasai, tave sužeidė?
Aš sveikas.
Dabar žinom, kodėl jie nori teptuko.
Tik juo galime sulaikyti dvasias ir apsiginti.
Bet kur dingo Laris?
Jaučiuos tarsi aštuoniskart grūmiaus su aštuonkoju ir prakišau.
Jūs Juka.
Aš didelis jūsų darbų gerbėjas.
Parduodavau juos juodojoj rinkoj už gražų pinigą,
bet visad pasilikdavau truputį ir sau.
Ne. Pala. Aš jūsų neskriausiu.
Aš geras vyrukas, matot?
Kas? Ar veidas išsitepęs?
Kur jie dabar eina?
Juka.
Jei šitas jos, jai gresia pavojus.
Nors naudinga žinoti, kad teptukas mums praverčia,
ant jo nėra pakankamai dažų, kad įveiktume noperabo.
Teisingai. Reikia daugiau dažų, kad būtume galingesni.
Daug dažų.
Sausut sausutėlis.
Reikia vandens.
Aš pasirūpinsiu.
Nelįsk iš slėptuvės ir nepamesk teptuko.
Jei įtrauks jį į paveikslą - nebeatgausim.
Kaip ir tavo sesers.
Žinau, jaudinatės dėl sesers, Hisa. Padėsime Jukai,
bet turim sugalvot, kaip panaikint prakeiksmą.
Bent kartą pavydžiu Rasui jo gebėjimo įmint mįsles.
Būtent.
Stenlis sakė, čia jūsų pavydo kalėjimas,
tad mums tereikia sutaikyt jus su seserimi
ir būsite išlaisvintos.
Žinau, jums liūdna.
Esu tikra, labai jos ilgitės.
Ar bijote, kad ji neatleis jums?
Patikėkite, suprantu.
Aš kartais pavydžiu broliui.
Jis labai protingas, niekad neprisidirba ir tai žiauriai mane nervina.
Kartais nė nenoriu su juo kalbėtis.
Ne 500 metų, gal kokią savaitę,
bet tada imu labai jo ilgėtis ir mes susitaikome.
Manau, Juka labai norėtų pamiršti judviejų nesutarimus.
Ką pasakysite?
Gerai, Hisa, suraskite Juką ir atsiprašykite.
Aš apginsiu jus nuo noperabo. Jums pavyks.
Ei, žiopliai noperabo!
Čionai! Pagaukit mane.
Juka!
Čia jūsų sesuo, drauguže.
Nukreipsiu jų dėmesį.
Čionai, niekšai.
Nė nežinojau, kad be veido galima būt tokiems bjauriems.
Juka!
Hisa!
Jūs tam visai netikę.
Per 500 metų nesugebėjot sugaut dviejų žmonių.
Aš čia tikrai nepražūsiu.
Lari?
Pandora!
Kaip džiaugiuos, kad radau tave, vaike. Atėjau išgelbėt.
Gerai jau. Netyčia čia įkliuvau.
Gera tave matyt, drauguži.
Rasai, turim dažų.
Turi ateiti čia.
Mama, gaudyk!
Pagavau. Nuostabus metimas.
Ačiū, tėti.
Norit šito? Ateikit ir pasiimkit.
- Ką darom? - Nežinau. Mes apsupti.
Ne!
Taip jums ir reikia.
Niekas neišgyvena, kai šiaušias prieš Larį.
Pandora! Lari! Jūs sveiki.
Ačiū Dievui.
Rasai, atsiprašau, kad pykau.
Manau, sulaužei šonkaulį.
Pavydėjau, nes atrodo, kad judu su tėčiu vis dar artimi,
nors dabar jo čia nėra.
Praleidai su juo daugiau laiko, turi daugiau prisiminimų.
Atrodo, kad visad bandau pasivyt jus.
Viskas gerai, Pane.
Aš pavydžiu, kai tu su tėčiu linksminies.
Norėčiau ir aš galėt su juo taip kvailiot.
Bet dabar viskas, ką darom, ir net nuobodūs darbai
padės jį susigrąžinti.
Gera, kad grįžai, vaike.
Aš klydau. Čia visai nebuvo nuobodu.
Ten visas pasaulis. Hisa ir Juka buvo…
Pala, kur Hisa su Juka?
Arigato, Pandora Pandora.
Buvo malonu padėti, Hisa.
Prašom imti šituos.
Ate, Juka.
Turbūt reiktų grįžti prie surašinėjimo.
Gal, arba tu galėtum ateit į tėčio kabinetą ir pažiūrėt su manim
jo tyrinėjimo įrašus.
Nebent verčiau liktum čia dirbti.
Nė už ką. Varom.
Išvertė Kristina Čeidaitė