ПРОКЛЯТТЯ!
ЯПОНСЬКА КАРТИНА
Ви ж казали, що пробували впорядкувати це приміщення
закритого крила.
А тут суцільний хаос.
А ми й пробували.
Просто не сказали, що не змогли.
Не ми не змогли.
А я покинув проєкт, бо з тобою виявилося неможливо працювати.
Гей! Це ж ти забракував усі мої вдалі ідеї.
Мій шановний колега наполягав на одноосібному догляданні
за відділом піратської зброї.
А що? Справжній пірат уміє орудувати будь-якою зброєю.
На щастя, я знаю триразову переможницю
титулу «Доглядач року історичного музею»,
яка може помогти нам упорядкувати артефакти.
Це я. Я перемагала тричі. Я про це казала?
Постійно кажеш.
Роботи тут чимало, але ви чули, що сказав тато.
Там, де він застряг, стає дедалі небезпечніше.
Мама має рацію. Треба з'ясувати, які тут є артефакти
і як вони пов'язані, а тоді зняти з них прокляття.
Який у нас план?
Пандоро, ти йди в залу малювання
і зроби перелік усього, що там є.
Систематизуй артефакти по століттях.
А потім по континентах
і по країнах.
Яка нудьга.
Хай це зробить Расс, а я зроблю перелік усього тут.
Я не лишу тебе саму в залі, де повно зброї.
Треба дізнатися про артефакти якомога більше й вирішити, що з ними робити.
Ми ж не хочемо повторення історії з чашею ворожіння?
Аж ніяк не хочемо.
Рассе, йди в татів кабінет і передивися його відеозаписи.
Перевір, чи є в них щось таке, чого нема в нотатках.
Круто. Обожнюю таке.
Так нечесно.
Чому Рассові доручають усе найважливіше?
Перестань, Пандоро. Це неправда.
Відколи тато скам'янів, саме ти
читаєш його нотатки, слухаєш його записи й дивишся відео.
Ти привласнив усе татове собі.
Не привласнив.
У таких справах ми з татом були на одній хвилі.
Ти перша визнала, що у вас з татом різні погляди
на історичні дослідження.
А в нас з ним спільні.
Зате ми з татом уміли розважатися.
І тепер мене за це карають.
Ніхто нікого не карає.
Усі наші зусилля мають велике значення.
-Якби тато був тут… -Але він не тут.
І я не татова улюблениця, як Расс, тому мені доручають
усе нудне, чим не схотів займатися він.
Я не це мав на увазі.
Та байдуже.
Я хоча б не нудна.
Гляньмо, скільки тут мотлоху.
Потворна картина. Ще одна.
Ну й потворне немовля.
Цікавий пензлик.
Тут хтось є?
Ну й моторошна картина.
Круто.
«Це остання відома картина японської художниці Гіси
із зображенням двох людей, яких розлучили в лісі
безликі духи Ноппера-бо».
Безликі привиди?
А страшно.
Воно що, ворухнулося?
Пусти!
Рятуйте! Мамо! Рассе! Поможіть!
Гра в дартс сімсот років була в Британії розвагою
для всіх і кожного: від простолюду до короля Генріха VIII.
Власне цей набір скоріше за все належав королівській особі.
Подивимося, чи я ще не забув, як грати.
Точно в яблучко. Треба буде показати дітям…
Точно в яблучко.
-Треба буде показати дітям… -Кльово.
Непогано, тату.
Ручаюся, я поцілю звідси в Стенлі.
Що це за створіння?
Гей, ти. Що тобі треба?
Мені не подобається, що воно робить.
Покличте маму, а я знайду Пандору.
Пандоро? Ти тут?
Пандоро.
Хоч раз у житті надіюся, що вона б'є байдики у своїй кімнаті.
О ні.
Ні, ні.
Що за…
Де я?
Усе мов намальоване.
Пандоро…
Не знаю, чи це ти там у картині, та якщо так, не панікуй.
Ми тебе витягнемо.
Рассе? Рассе!
Здається, я в картині.
Чуєш мене?
Рассе.
Ти, хтозна-що, ану перестань мене лякати й виходь.
А ти на що витріщився?
Усе нормально. Ніхто не панікує.
Ну добре, я панікую.
Геть! Не чіпайте мене!
Вибачте. Я думала, ви теж дух Ноппера-бо.
Стоп-стоп. Повільніше.
Наче це щось змінить.
Ви теж ховаєтеся тут від Ноппера-бо?
Супер, уже щось.
А чому вони сюди не заходять?
Це нас убезпечує?
Ясно. Хай тут і буде… Ой, не знаю вашого імені.
Ой боже, як же спитати ім'я?
Пандора. Пандора.
Гіса.
Пандора Пандора.
Ні, просто… Не зважайте. Майже правильно.
Приємно познайомитися, Гісо.
Стоп, ви Гіса?
Ви жінка з картини?
І ви ж її намалювали.
Як же ви сюди потрапили?
Бачиш, мамо?
Фарба ще свіжа.
Мамо! Рассе! Ви мене чуєте?
Вочевидь, Пандора спробувала «вдосконалити» картину,
а та істота затягла її туди,
а сама зайняла її місце тут.
Ти серйозно?
Моя донечка застрягла в картині?
У нашій сім'ї є погана звичка
застрягати між вимірами.
Треба її витягти, а оце вернути назад.
Це безликий дух Ноппера-бо.
Вони часто трапляються в японському фольклорі.
Це ж картина Гіси.
Я й не знав, що в нас зберігається оригінал художниці періоду Сенґоку.
Зрозуміло.
По-вашому, я необізнаний морський вовк?
Щоб ви знали, я дуже ціную витвори мистецтва.
І свого часу поцупив чимало картин.
Що й треба було доказати.
Я часто чув, як ваш дід Аполло говорив про картини Гіси.
Вочевидь, ця її картина чи не найрідкісніша у світі.
Однак іще в юності вона кудись зникла.
Це мої мама й брат.
По-моєму, вони говорять про вас.
А куди вони зникла?
Ніхто точно не знає.
За п'ятсот років ця історія обросла міфами й вигадками.
Проте Аполло згадував,
що про неабиякий Гісин талант знали далеко за межами країни.
Її єдиною конкуренткою була сестра-близнючка Юка.
Дивовижна художниця.
Я і її картин поцупив чимало.
Вони мотивували одна одну
і постійно спонукали до вдосконалення.
Коли вони виросли, дружня конкуренція перетворилася на запекле суперництво.
І от якось сьоґун оголосив змагання на звання найкращої в країні художниці.
Гіса написала неймовірний портрет сьоґуна,
а Юка побоялася, що її портрет буде нікчемний проти Гісиного.
Тож уночі Юка розірвала Гісин портрет.
Тоді сьоґун обрав би переможницею Юку,
що, власне, й сталося.
До нестями розлючену Гісу спокусив злий дух йокай
і вмовив ув'язнити Юку в картині, намальованій шестигранним пензликом.
Прибравши з дороги сестру, Гіса стала б улюбленицею сьоґуна.
Гіса хотіла зробити так, щоб її сестра ніколи не повернулася
і не зайняла її місце фаворитки сьоґуна.
Тому вона вмалювала в картину духів Ноппера-бо,
щоб вони не випускали Юку.
Згодом Гіса пошкодувала про скоєне і спробувала витягти Юку,
але лихий йокай зрадив Гісу.
І тепер сестер переслідують духи Ноппера-бо
і вони ув'язнені своєю ж заздрістю.
От би знати, що хоче цей дух.
Це помогло б його позбутися.
Слушна думка, Рассе.
Якщо знайдемо його перші, в нас буде перевага.
«Плаский пензлик періоду середнього Сенґоку».
Глянь, як шипшина обвила раму картини.
І деякі шипи червоні.
Дивно.
Дивись, табличку пробили лише стебла з червоними шипами.
Може, якщо підемо за шипшиною…
Знайдемо пензлик.
Мамо! Стенлі! Я знайшов пензлик.
Молодець, Рассе.
Приберімо його звідси і сплануймо дальші кроки.
Рассе, хапай пензлика й тікай.
-Расс! -Ану пусти його, чахлику.
Не квапмося, Ларрі.
Ні, Ларрі!
Він тебе не поранив, Рассе?
Я в порядку.
Тепер ми знаємо, нащо їм пензлик.
Це єдина річ, яка може їх спинити й захистити нас.
А де дівся Ларрі?
Я ніби провів вісім раундів з восьминогом і програв.
Юка. Ви Юка.
Я шанувальник вашого таланту.
Ваші картини так добре продавалися на чорному ринку,
але я завжди лишав деякі собі.
Ні, я вам лихого не зроблю.
Я хороший, бачите?
Що? В мене щось на обличчі?
Куди вони прямують?
Юка.
Якщо це її, то вона в біді.
Приємно дізнатися, що пензлик може нас захистити,
але фарби на ньому не вистачить для знешкодження Ноппера-бо.
Слушно. Для цього потрібно більше фарби.
Набагато більше.
Фарба висохла.
Потрібна вода.
Уже несу.
Не виходь і не загуби пензлик.
Якщо вони затягнуть його в картину, то він пропав.
А разом з ним і твоя сестра.
Розумію, Гісо, ви стривожені, і ми поможемо Юці,
але спершу треба з'ясувати, як зняти прокляття.
Я вперше заздрю Рассовому хистові розплутувати головоломки.
Це ж воно.
Стенлі сказав, що це в'язниця ваших заздрощів,
тож треба налагодити ваші стосунки
з сестрою, й ви будете вільні.
Знаю, ви засмучена.
Мабуть, дуже за нею сумуєте.
Боїтеся, що вона вам не пробачить?
Повірте, я вас розумію.
Я, бува, заздрю братові.
Він дуже розумний і ніколи не потрапляє в неприємності, а це так бісить.
Іноді навіть розмовляти з ним не хочу.
Не п'ятсот років. Може, тиждень,
а потім починаю за ним скучати, й ми миримося.
Ручаюся, Юка була б не проти зарити сокиру війни.
Що скажете?
Гісо, знайдіть Юку й попросіть у неї вибачення.
А я захищатиму вас від Ноппера-бо. Ви зможете.
Агов, тупі Ноппера-бо!
Сюди! Ану доженіть мене.
Юка!
Це ж ваша сестра.
Я відверну увагу духів.
Сюди, боягузи.
Я й не знав, що можна бути таким потворним без обличчя.
Юка!
Гіса!
Ай!
Ви жахливі мисливці.
За п'ятсот років навіть двох людей не спромоглися піймати.
Зі мною все буде добре.
Ларрі?
Пандора!
Я такий радий, що тебе знайшов. Я прийшов тебе врятувати.
Ну добре. Я випадково тут застряг.
Я рада тебе бачити.
Рассе, в нас є трохи фарби.
Біжи сюди.
Лови, мамо!
Піймала. Чудовий кидок.
Дякую, тату.
Пензлика хочете? То підійдіть і заберіть.
-Що робити? -Не знаю. Ми оточені.
Ні!
Так вам і треба.
Скривдите Ларрі – позбудетеся життя.
Пандора! Ларрі! Ви живі.
Слава богу.
Рассе, пробач, що я на тебе сердилася.
По-моєму, ти зламала мені ребро.
Я заздрила, бо ти й досі близький з татом,
хоч його тут і немає.
Ти частіше з ним бував, і у вас більше спільних спогадів.
А я завжди десь позаду.
Я не ображаюся, Пандоро.
А я заздрю вашим з татом іграм.
От якби й ми з ним так гралися.
Але все, що ми зараз робимо, навіть нудне,
поможе нам його повернути.
Доню, добре, що ти знов з нами.
Я помилялася. Це було геть не нудно.
Там вирує справжнє життя. Гіса та Юка…
Стоп, а де Гіса та Юка?
Дякую, Пандоро Пандоро.
Рада була помогти, Гісо.
Нате, це вам.
Привіт, Юко.
Треба повертатися до впорядкування записів.
Ми могли б, тобто ти могла б, піти в татів кабінет
і передивитися зі мною татові наукові відео.
Чи хочеш залишитися й попрацювати тут?
Нізащо. Гайда.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова