КЕЛТСКОТО НАМЕТАЛО
"Липсваш ми. Спасих Станли от ужасяващ..."
Или "страшен" вместо "ужасяващ"? По-кратко е.
Прекалено го мислиш.
Купата ни свърза с татко съвсем за кратко миналия месец.
А имаме много за казване. Трябва да го оптимизираме.
Мамо, къде е твоето листче? - Не ме мисли, ще импровизирам.
Супер. Готови ли сте всички? - И питаш!
Станли се бои да се доближи до купата след станалото.
Не ме е страх, а стоя на пост.
Първо личната вещ на татко.
Подарих му това на 30-ия му рожден ден.
Любимата му играчка като малък. Беше я загубил.
Спечелих я след ожесточено онлайн наддаване.
Сбогом, Питър Пирамидин.
А сега твоят дар, мамо.
Табелката с името ми от първата ми работа в музея.
Деца. - Татко!
Деца, вие ли сте?
"Липсваш ми. Спасих Станли от страшен вестител."
Добре ли си? - Попаднах в картина.
"Върнахме реликви." - Трънът почервеня!
Пан, стига крещя! Татко, говори.
Не мога. Не искам онези неща да ме намерят.
Кои неща? - Ще ги разбием!
Алекс, трънът ни посочва кои реликви да върнем.
Мисля, че сте на прав път. Усещам го.
Слушайте растението.
Липсваш ми, Алекс.
Чухте баща си. Да проследим растението до следващата реликва.
Около картината на Хиса имаше червени тръни. Около четката също.
Но след като развалихме проклятието, растението пак позеленя.
Значи червените тръни се увиват около реликвата, с която да се заемем.
Да, и аз клоня към тази хипотеза.
Да проследим червените тръни.
Открих червени тръни.
Кълна се, че търсех червените тръни, но това ми хвана окото.
Пиратът се кичи с разни висулки.
Растението ни отведе до наметалото. Явно с него трябва да се заемем.
Въпросът е как.
Ще се наметна. Да видим какво ще стане.
Изкушаващо е, но е прекалено опасно.
Дай ми на мен опасности! Станли, наметни ме.
Лари?
Видях странни създания в ужасна буря.
Беше...
вълнуващо!
Какво ли означава това?
Изучавала съм древните тъкани в университета.
Украсата е келтска.
Значи търсим келтите, където и да са те.
Навсякъде из северна Европа.
Я чакайте. Сетих се, че видях това, докато подреждахме с Лари.
ШОТЛАНДИЯ АНГЛИЯ
На картата няма такъв остров. - Не разполагаме с друго.
Ще питам Марджи дали ще ни закара до Шотландия.
Алекс още ли е заринат с работа?
Да. Понякога сякаш потъва в друг свят.
Сигурно е тежко.
Децата много страдат, че напоследък не могат да са с него.
Имах предвид теб. - Аз съм добре.
Наистина ли? Виждаш ми се угрижена.
Заради разни битовизми.
Само знай, че съм насреща, когато си готова да поговорим.
И няма да те съдя.
Ето го острова!
Какво беше това?
Просто турбуленция.
Наред ли е всичко? - Да.
Веднъж с Руфъс кацнахме по спешност насред полярен вихър.
Малко мъглица няма да ни спре.
Не знам обаче дали аз ще издържа.
Не мина гладко. Зле ли е положението?
Да, така изглежда.
Един от нас ще остане да ти помага.
Не, вършете си работата. Аз ще се оправя с Руфъс.
Добър отбор сме ние с него. Нали, стари друже?
Дали проклятието е застигнало тези кораби?
Възможно е. Чудя се дали има кого да попитаме тук.
Едва виждам на крачка пред нас.
Хора, погледнете!
Ти сериозно ли? Татко е вкаменен, а ти събираш пръчки?
Не. С тях ще намираме пътя през мъглата.
Всъщност е доста хитро.
Как ще премахнем злото от наметалото? Островът е пуст.
Да не очакваше табела с надпис: "Върнете прокълнатото наметало тук"?
Ръс? - Добре съм, спънах се.
Прилича на двора ни, когато го прокопаха гризачи.
Тези кости са пресни. Някой или нещо е изяло рибата наскоро.
Как така "нещо"?
Сигурно онази там знае.
Ехо?
Прощавай, можеш ли да ни помогнеш?
Описах червените тръни в източните стаи, както заръча Скай.
А западните?
Напредвам.
Лари, ти си бил художник! Нямах представа.
Най-обикновена карта на съкровище.
Покрай картината на Хиса си спомних, че обичам изкуството.
Отдавна не се бях отдавал на творчество. Много е приятно.
Дай твоята карта, Стан. Да ги съберем и да приключваме.
Още не е довършена.
Все е нещо.
Промяна на плана.
Да огледаме заедно източните стаи.
Аз ще ти посочвам червените тръни, а ти ще ги изобразяваш.
Все аз трябва да върша всичко.
Къде отиде онази жена?
Да започнем търсенето от там.
Не искахме да те уплашим. Аз съм Скай Вандерхувен. Само да...
Колко невъзпитано!
Изглежда уплашена. Нека се опитам да говоря сама с нея.
На четири очи е по-спокойно.
Вие помогнете на Марджи със самолета и ме чакайте там.
Моля те, няма да ти сторя зло.
Не е хубаво да шпионираме мама.
Не бива да я оставяме сама. Онази жена е плашеща!
Ами ако трябва да помагаме?
Искаме да върнем нещо, чието място е на острова, но не знаем как.
Само затова сме дошли.
Ако можеш да ни упътиш, ще те оставим на спокойствие да си копаеш.
Градинарка ли си? Аз имам... Имах градинка с билки.
Разтревожена съм. Работата е там, че съпругът ми се вкамени.
Най-лошото е, че е знаел какво го чака, но не ми е казал.
Сега трябва да преведа децата през куп почти невъзможни изпитания,
но понякога съм не по-малко уплашена от тях.
Веднъж месечно можем съвсем набързо да поговорим с Алекс,
но децата обсебиха целия разговор.
Едва успях да му кажа "здравей".
Липсва им баща им, но и аз тъгувам за съпруга си.
Да оставим мама на спокойствие.
Да се върнем на брега.
Обичам семейството си повече от всичко,
но моите чувства никога не са на дневен ред.
Ето те. Прощавай, разприказвах се.
Ето за тази реликва исках да те питам.
Чакай, какво стана?
Върни се.
Помощ! Ехо, деца?
Чува ли ме някой?
Ехо!
Заради нас мама е тъжна. - Знам.
Явно понякога забравям, че животът й не се изчерпва с това да ни е майка.
Пан, това не ми харесва. - Ама какво...
По-променливо време не съм виждал.
Меко казано. Сякаш сме в снежно кълбо, което някой все разтърсва.
Да се върнем ли за мама? - Дори не знам къде сме.
Камо ли как да се върнем.
На пясъка сме. Значи Марджи е наблизо. Хайде.
Марджи!
Да потърсим Марджи.
Карала си ме да гледам сума ти филми с тъмни пещери.
Нито един няма щастлив край.
Още един корабокруширал кораб.
Като за малък остров, тук има доста корабокруширали кораби.
Да, жестоко!
Как е възможно да сме брат и сестра?
Каква гадост.
Пан, виж!
"Дневник на Ронан Сенклер, капитан на "Отмъщението на Дмитрий"."
Стига бе, корабен дневник!
"Ден 15.
Не се оправдават разказите за бури, които потапят корабите, наближили о. Сула.
Слухове, разпространявани от слабаци. Но аз ще успея.
Корабът ни е само на ден път от острова, а океанът е гладък като тепсия.
Скоро екипажът ми ще лови риба край изобилните брегове на Сула
и ще плячкосва корабокруширалите кораби."
Явно не е станало така.
Само това пише. Нито дума за прокълнато наметало.
Какво е това чудо?
Това вече е нещо ново дори за мен.
Ръс, чуваш ли?
Опа!
Приливът идва. Да се махаме оттук.
Така, сега!
Покачва се.
Бягай!
Ръс, какво правиш?
Писмо в бутилка. Може да е важно.
Не е за вярване, че ти го казвам аз, но много внимавай.
Опитвам се, повярвай ми.
Ура, Хоръс успя!
"Странници, на острова има селки, пазете се от нея.
Привлича риба, но това е капан.
Призовава бури и ще ви унищожи.
Не ловете риба тук, спасете се. За нас вече е късно.
Капитан Ронан Сенклер и екипажът на "Отмъщението на Дмитрий"."
Селки! Естествено!
Какво е това?
Древно митично същество - тюлен във водата и човек на сушата.
Освен нас и Марджи на острова има само още един човек.
Жената от колибата. Явно тя е селки.
А ние оставихме мама сама с нея.
Мамо!
Мамо, тук ли си?
Как вони тук.
Ясно защо има рибешки кости.
Тя е наполовина тюлен, това яде.
Просто търсим мама.
Извинявай, че влязохме, но...
Защо все прави така?
Пръчките са харпуни.
Мисли, че ще я нараним, Пан. Затова се страхува.
Трябва непременно да намерим мама.
Мамо!
Руфъс!
Мамо!
- Ръс, Пандора!
Ръс, виж! Открих мама!
Пандора, добре ли сте? - Да, нищо ни няма.
Мамо! Дръж се, ще те измъкнем.
Хванете наметалото, за да се изкача.
Мамо, разбрахме, че жената от колибата е селки.
Какво? Не знаех, че наистина съществуват.
Погледни! Намерихме корабен дневник и писмо в бутилка.
Връщам си думите назад, четенето не е досадно.
Невероятно! Значи тази селки предизвиква бурите и корабокрушенията.
Как го прави?
Според мита, когато селки излезе на суша, сваля кожата си и става човек.
Трябва да я нахлузи отново, за да се превърне пак в тюлен.
Тъй като е здраво свързана с морето,
мъката по изгубената кожа прераства в смъртоносни бури.
Значи наметалото е тюленова кожа на селки?
Затова Лари видя буря, когато го сложи.
Явно мисли, че някой го е заровил, затова все копае.
Всичко става ясно. Някой е взел наметалото и я е принудил да остане,
за да привлича улов за риболовците.
Горкичката. Да я върнем в морето.
Твое е, нали?
Няма да ти отнемем нищо. Дойдохме да ти върнем това.
А "благодаря"?
Страхотно!
Не, Марджи!
Руфъс!
Невероятно.
Какви удивителни създания.
Тръгваме ли?
Какво ти се е случило там?
Паднах в дупка. - Така ли?
А вие двамата какво правехте през това време?
Виняхме се, че не зачетохме чувствата й.
Извинявай, че не те оставихме да поговориш с татко.
Осъзнаваме, че откакто е...
толкова зает, и за теб не е лесно.
Но споделяй с нас, можем да го понесем.
Ти винаги ни подкрепяш, мамо.
Нека и ние те подкрепяме. - Благодаря, милички.
Понякога така се вживявам в ролята на майка,
че забравям колко смели и големи сте станали.
Не искам да ви се меся, но имам въпроси, Скай.
Стена. Това ли е всичко?
Описахме всички червени тръни, сигурен съм.
Значи сме готови.
Колко интересно.
Рисунката прилича на цвете.
Аз виждам огромна сепия.
Какво ли означава?
Не знам. Трябва да я покажем на другите, когато се върнат.
А сега защо не разпуснем с малко крокет? - Само ако аз съм топката.
Превод на субтитрите Боряна Богданова