PROKLETÍ
KELTSKÝ PLÁŠŤ
„Chybíš mi. Zachránil jsem Stana před děs…“
Co „hrozným“ místo „děsivým“? Má méně slabik.
Už to moc komplikuješ.
Ta miska nás s tátou spojila jen nakrátko.
Každý mu má co říct. Buďme efektivní.
Buďme efektivní.
Mami, kde máš svoji kartu?
- Není třeba. Budu mluvit spatra. - Čupr. Tak můžeme?
Ovšem.
Stan se po té anabázi k misce bojí přiblížit.
Nebojím se.
Budu hlídat.
Nejprve, tátův osobní předmět.
Dala jsem mu to na jeho třicetiny.
V dětství tu hračku měl nejradši, ztratil ji a já ji získala v online aukci.
Sbohem Pyramidový Petře.
A teď tvůj dar, mami.
Moje visačka z první pořádné práce v muzeu.
Děcka.
- Tati! - Děti, jste to vy?
„Já zachránil Stana před hrozným…“
- Jak se máš? - Já byla v obraze.
- „Další artefakty…“ - Keř zčervená.
Pan, nekřič! Tati, mluv.
Nemohu. To cupitání.
Nechci, ať mě najdou.
- Kdo? - Nakopem jim zadek.
Alexi, keř ukazuje, které artefakty vrátit.
To, co konáte, účinkuje. Cítím to.
Naslouchejte keři.
Chybíš mi, Alexi.
Slyšeli jste tátu. Podle keře najdeme další artefakt.
Obraz obrostly šlahouny s rudými trny.
To platí i o štětci.
Ale poté, co jsme zlomili kletbu, trny zezelenaly.
Artefakt obrostlý šlahouny s rudými trny je další na řadě.
Ano, přesně k této hypotéze se nyní kloním.
Vzhůru na lov rudých trnů.
Rudé trny. Našel jsem je.
Nekecám, já hledal rudé trny, ale tohle mi padlo do oka.
Pirát se musí přikrášlit.
Keř nás dovedl k plášti. Asi je další na řadě k nápravě.
- Ale jak vlastně? - Obleču si ho a uvidíme, co se stane.
I když to zní dobře, Pan, je to příliš nebezpečné.
Nebezpečí mi svědčí. Stane, hoď to na mě.
Larry?
Viděl jsem ve středu bouře podivná stvoření.
Bylo to…
stimulující.
Co myslíš, že je tohle?
Na vysoké jsem měla předmět o dávných látkách. Ten vzor je keltský.
Patří tam, kde jsou keltské věci.
Což je kdekoli v severní Evropě.
Momentík. Tohle jsem viděl při třídění artefaktů.
SKOTSKO ANGLIE
- Tady na mapě ten ostrov není. - Jinou stopu nemáme.
Zavolám Margie, jestli nás hodí do Skotska.
Alex je pořád zavalený prací, co?
Ano. Občas mi přijde, jako by byl v jiném světě.
Je to asi těžký.
Hlavně pro děti. Moc času s ním poslední dobou nestrávily.
Já myslela pro tebe.
Jsem v pohodě.
Fakt? Přijde mi, že ti něco vrtá hlavou.
Jen rodinné záležitosti.
Prostě mi řekni, kdyby sis chtěla promluvit. Budu jen poslouchat.
Hele, vidím ostrov.
Co to bylo?
Jen turbulence.
Děje se něco?
Ne, nic.
Jednou jsme s Rufusem museli nouzově přistát v polárním víru.
- Kapku mlhy hravě zvládneme. - Ale já to asi nezvládnu.
To neznělo dobře. Je to zlé?
Jo, řekla bych, že je.
Někdo tu zůstane a pomůže.
Ne, běžte si po svých. O Rufuse se postarám.
Jsme dobrý tým. Není to tak, staroušku?
Souvisí prokletí s těmi vraky?
Možná. Snad si tu s někým budeme moci promluvit.
Skoro si nevidím na špičku nosu.
Hele, rodinko!
- Koukejte! - To myslíš vážně?
Z táty je socha a ty si tu sbíráš prkna?
Ale ne. Pomůžou nám najít cestu mlhou.
To je vlastně docela rozumné.
Jak máme odezlít plášť? Ten ostrov je opuštěný.
Cos čekala? Ceduli s nápisem „prokletý plášť vraťte zde“.
- Russi? - Nic mi není. Zakopl jsem.
Jako u nás na dvoře po nájezdu syslů.
Ty kosti jsou čerstvé.
Někdo nebo něco tu rybu nedávno sežralo.
Co myslíš tím „něco“?
Ten to asi ví.
Haló?
Promiňte? Můžete nám pomoct?
Zmapoval jsem rudé trhy ve východní části.
Co západní půlka?
Je v procesu.
Larry, to je překrásné. Neměl jsem ponětí.
Standardní formát mapy pokladu. Návštěva v obraze mi připomněla lásku ke kreslení.
Dlouho jsem své tvůrčí sklony nerozvíjel. Je to příjemné.
Dej mi svou, spojíme je a budeme mít padla.
Ještě na ní pracuji.
- To je teda něco. - Změna plánu.
Projděme východní část spolu.
Budu ti hlásit rudé trny a ty je zakreslíš.
Musím tady dělat všechno.
Kam zmizel ten člověk?
Začněme s pátráním támhle.
Jen klid, prosím. Jsem Sky Vanderhouvenová.
Chci…
To bylo nezdvořilé.
Vypadala vyděšeně.
Co kdybych s ní promluvila sama?
Jen my dvě.
Nebude to tak hrozivé.
Běžte pomoct Margie s letadlem a já za vámi přijdu, ano?
Nechci vám ublížit.
Nerad mámu špehuju.
Nemůže tu zůstat sama. Ta paní nahání hrůzu. Co když mámě něco udělá?
Chceme vrátit něco, co patří na tento ostrov,
ale nevíme jak.
Proto jsme sem přišli.
Pokud mi zodpovíte pár otázek, odejdeme a budete moct zas…
kopat.
Vy jste zahradnice?
Já… Mívala jsem bylinkovou zahrádku.
Ale je toho teď na mě moc.
Popravdě, můj manžel zkameněl.
Věděl, že se to stane, a neřekl mi to. To je to nejhorší.
A teď jsem děti zavlekla do řady zdánlivě nemožných úkolů,
ale občas se bojím stejně jako ony.
Jednou měsíčně můžeme chvíli s Alexem hovořit,
ale děti ovládly celý rozhovor.
Stěží jsem ho pozdravila.
Táta jim chybí, ale i mně chybí můj muž.
Máma potřebuje chvilku o samotě. Vraťme se na pláž.
Svoji rodinu miluji z celého srdce,
ale nemám prostor pro své vlastní pocity.
Odpusťte ten výlev.
To je artefakt, o který jde.
Počkejte! Co se stalo?
Vraťte se.
Pomoc! Haló!
Děti?
Kdokoli?
Haló!
- Máma je smutná kvůli nám. - Já vím.
Občas asi zapomínám, že je víc než jen naše máma.
Pan? To se mi nelíbí.
Co to…
Nejbláznivější počasí na světě.
Jó, jako ve skleněném těžítku, se kterým se třepe.
- Nevrátíme se pro mámu? - Vždyť ani nevím, kde jsme.
Natož se vrátit.
Písek. Tak to jsme blízko Margie. Pospěš.
- Margie! - Margie!
Hledejme Margie.
Viděli jsme řadu filmů s temnou jeskyní u moře.
Žádný se šťastným koncem.
Russi, další vrak.
Co? Panečku.
Počet vraků na kilometr čtvereční je tady vysoký.
Jo, fakt krutopřísný.
Opravdu máme stejnou DNA?
To je nechutný.
Hej, Pan, podívej.
„Deník Ronana StClaira, kapitána Dimitryho msty“.
Tý brďo! Kapitánský deník!
„Den patnáctý.
Zkazky o bouřích, potápějících lodě, co míří na Seulah, jsou lživé.
Báchorky slabochů, co přede mnou selhali.
Dimitryho msta je den plavby od ostrova a oceán je hladký jako zrcadlo.
Posádka bude brzy rybařit u břehů Seulahu
a přepadat lodě, co to nezvládly.“
Což se nestalo.
Víc tu není. O plášti ani čárka.
U všech tresek, co to?
No, tak to je mi novinka.
Russi, slyšel jsi to?
Jejda.
Zvedá se příliv. Musíme odsud.
Fajn, a hned.
Stoupá výš.
Utíkej!
Russi, co to děláš?
To je vzkaz v lahvi. Může to být důležité.
Nemůžu uvěřit, že to říkám, ale buď opatrný.
Věř mi, snažím se.
Ano! Horus vítězí na plné čáře!
„Všem: pozor na selkii, uvězněnou na ostrově.
Přitahuje ryby, ale je to lest.
Ovládá bouře. Zničí vás.
Nerybařte zde. Zachraňte se. Pro nás už je pozdě.
Kapitán Ronan StClair a posádka Dimitryho msty.“
Selkie! No ovšem!
Co je selkie?
Antické mytické stvoření, ve vodě tuleň a na zemi člověk.
Kromě nás a Margie je tu jen jeden člověk.
Ta paní z chaty. Musí to být ta selkie.
A my s ní nechali mámu.
Mami! Mami!
Mami, kde jsi?
To je ale smrad.
Ty kosti dávají smysl.
Napůl tuleň. Tím se živí.
Hledáme naši mámu.
Promiňte, že jsme sem vpadli…
Proč to pořád dělá?
Tohle bývaly harpuny.
Myslí si, že jí ublížíme. Proto je vyděšená.
Musíme najít mámu.
- Mami! - Mami!
Rufusi!
Mami! Mami!
Mami!
Russi! Pandoro!
Russi, hele! Našla jsem mámu!
Jste oba v pořádku?
- No, jsme. - Mami, vydrž. Dostaneme tě ven.
Chyťte plášť. Vylezu tak nahoru.
Mami, zjistili jsme, že paní z chaty je selkie.
Cože? Já netušila, že jsou skutečné.
Hele, našli jsme vzkaz v lahvi a ve vraku deník kapitána.
Beru zpátky. Čtení fakt není nuda.
To je neuvěřitelné.
Ta selkie je příčinou bouří a ztroskotání.
Jak to dělá?
Když selkie vystoupí na souš, svlékne kůži a stane se člověkem.
Zpět se promění, když si kůži opět navlékne.
Zdá se, že díky vazbě selkie na moře nářek nad ztrátou kůže vyvolává ty bouře.
Plášť je tedy tulení kůže selkie?
Proto Larry cítil bouři, když si ho oblékl.
Myslí, že kůži někdo zakopal. Tak proto kope. Vše do sebe zapadá.
Někdo selkii ukradl plášť a uvěznil ji,
aby sem lákala ryby pro rybáře.
Chudáček.
Vraťme ji zpět do moře.
Tohle je vaše, že?
Nic vám sebrat nechceme. Přišli jsme ho sem vrátit.
Rádo se stalo?
Paráda!
Margie!
Rufusi!
Neskutečné. Tak úžasná zvířata.
Můžeme vyrazit?
Co se ti tam přihodilo?
- Uvízla jsem v díře. - Uvízla?
Kde jste byli vy, když tam máma spadla?
Vyčítali si, že jsme byli bezohlední.
Mrzí nás, že jsme tě nenechali mluvit s tátou. Když je tak, no…
zaměstnaný, ani pro tebe to není lehké.
Řekni, až budeš frustrovaná. Zvládneme to.
Jo. Vždycky nás podržíš, mami.
Chceme ti taky pomoct.
Díky, zlatíčka.
Občas mě role mámy úplně pohltí a zapomenu, jak moudří a stateční jste.
Nechci strkat nos do rodinných záležitostí, ale, Sky, mám řadu otázek.
Konec. Poslední?
Zmapovali jsme všechny rudé trny. Určitě.
Tak to máme padla, co?
Pozoruhodné.
To schéma připomíná květinu.
Já vidím obrovskou oliheň.
Co myslíš, že to znamená?
To mi není jasné.
Musíme na to upozornit rodinu, až se vrátí.
Co si odpočinout u kroketu?
Jen když míčkem budu já.
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková