KELTIŠKAS APSIAUSTAS
„Pasiilgau tavęs. Išgelbėjau Stenlį nuo siaubingo“…
Gal vietoj „siaubingas“ sakyt „baisus“? Bus trumpiau.
Per daug suki galvą.
Anąsyk aiškiaregių dubuo su tėčiu sujungė tik trumpam.
Turėsim daug naujienų. Svarbu kalbėt glaustai.
Mama, kur tavo užrašai?
Man nereikia, mielasis. Kalbėsiu iš širdies.
Puikumėlis. Visi pasiruošę?
Aš tai tikrai.
Po praeito karto Stenlis bijo artintis prie dubens.
Nebijau aš.
Aš budžiu čia.
Pirma, asmeninis tėčio daiktas.
Padovanojau jį jūsų tėčiui 30-o gimtadienio proga.
Jo mėgstamiausias vaikystės žaislas, kurį kadais pametė.
Aš laimėjau šitą interneto aukcione.
Sudie, Piramidžių Piteri.
O dabar tavo auka, mama.
Tai kortelė su vardu iš mano pirmo svarbaus darbo muziejuje.
Vaikai.
Tėti!
Vaikai, čia jūs?
„Pasiilgau tavęs. Išgelbėjau Stenlį nuo baisaus pranašo.“
- Aleksai, kaip tu? - Aš įstrigau paveiksle.
- „Grąžinom daugiau artefaktų. Ir“… - Erškėtis raudonuoja.
Pane, nerėk! Tėti, kalbėk.
Negaliu. Tas šmirinėjimas.
Nenoriu, kad jie mane rastų.
- Kas tie jie? - Mes jiems įkrėsim.
Aleksai, erškėtis rodo, kuriuos artefaktus grąžinti.
Manau, jūsų pastangos atsiperka. Jaučiu tai.
Sekite paskui erškėtį.
Pasiilgau tavęs, Aleksai.
Girdėjot, ką sakė tėtis.
Kitą artefaktą rasim sekdami erškėčiu.
Prie Hisos paveikslo spygliai buvo raudoni.
Prie teptuko taip pat.
Bet nutraukus prakeiksmą spygliai vėl pažaliavo.
Tai raudoni spygliai supa tą artefaktą, kurį turime grąžinti.
Tokia hipotezė šiuo metu man labiau patinka.
Ieškokime raudonų spyglių.
Radau raudonų spyglių.
Garbės žodis, ieškojau raudonų spyglių, bet akis užkliuvo už šito.
Piratui reikia aksesuarų.
Erškėtis atvedė prie apsiausto,
vadinas, turim pasirūpint šiuo prakeiktu daiktu.
Tik kaip?
Duokit apsisiaust. Pažiūrėsim, kas bus.
Kad ir kaip vilioja, Pane, tai per daug pavojinga.
Pavojai - mano sritis.
Stenli, apsiausk mane.
Lari?
Mačiau keistas būtybes audros epicentre.
Buvo…
be proto smagu.
Kaip manot, ką šitai reiškia?
Universitete mokiausi apie senovinius audinius.
Tai keltiškas raštas.
Grąžinkim jį ten, kur yra keltiški daiktai.
Vietovė gali būti bet kur Europos šiaurėje.
Luktelkit.
Mačiau šitą, kai su Lariu darėm sąrašą.
ŠKOTIJA ANGLIJA
- Nematau tokios salos žemėlapy. - Geresnės užuominos neturim.
Paklausiu Mardžės, ar sutiktų skristi į Škotiją.
Aleksas vis dar paskendęs darbuose?
Taip. Kartais išvis atrodo, kad jis kitame pasaulyje.
Turėtų būti sunku.
Vaikams labai nelengva.
Pastaruoju metu jie su juo praleidžia mažai laiko.
Turėjau omeny, kad sunku tau.
Man viskas gerai.
Tikrai? Atrodo, kad tave kažkas slegia.
Tai tiesiog šeimos reikalai.
Na, kai būsi pasiruošus apie tai kalbėtis,
aš išklausysiu.
Ir nesmerksiu.
Ei, matau salą.
Kas čia buvo?
Truputis turbulencijos.
Ar viskas gerai?
O taip.
Kartą mudu su Rufusu atlikom avarinį nusileidimą poliariniame sūkuryje.
Rūkelis mums ne bėda.
Bet manau, kad man bėda.
Atrodo, nekas. Nekokia padėtis?
Manyčiau, kad nekokia.
Vienas mūsų liks tau padėti.
Užsiimkit savo reikalais. Pati pasirūpinsiu Rufusu.
Mes gera komanda. Argi ne taip, seniuk?
Ar apsiausto prakeiksmas susijęs su laivų dužimu?
Galbūt. Įdomu, ar čia galėtume su kuo nors pasikalbėti.
Matomumas čia labai prastas.
Ei, šeimyna!
Pažiūrėkit!
Rimtai?
Tėtis įkalintas skulptūroje, o tu kolekcionuoji lazdas?
Ne. Pasinaudosime jomis eidami pro rūką.
Tiesą sakant, visai protinga mintis.
Kaipgi atkeiksim tą apsiaustą?
Ši sala tuščia.
O ko tu tikėjais?
Užrašo „Prakeiktus apsiaustus grąžinti čia“.
Rasai?
Viskas gerai. Užkliuvau.
Atrodo kaip mūsų kiemas, kai jį išrausė graužikai.
Šie kaulai švieži.
Kažkas žuvį valgė arba ėdė dar visai neseniai.
Kaip suprast „ėdė“?
Lažinuos, tas žmogus žino.
Laba diena.
Atsiprašau? Gal galite padėti?
Sužymėjau rytinių kambarių raudonspyglius, kaip prašė Skaja.
Kaip sekas su vakariniais?
Neblogai.
Ak, Lari, tu meistras.
Nė nenutuokiau.
Tipinis lobių žemėlapio formatas.
Būdamas Hisos paveiksle prisiminiau, kaip mėgstu meną.
Ilgą laiką nenaudojau savo meniškos dalelės. Atsigavau.
Duok savo, Stenuk. Sujunkim abi dalis ir bus baigta.
Aš dar nebaigiau.
Tai šis tas.
Planai pasikeitė.
Peržiūrėkim rytinius kambarius kartu.
Aš su žemėlapiu rasiu raudonus spyglius, o tu nupieši.
Viską čia turiu padaryt aš.
Kur dingo mūsų paslaptingas draugas?
Siūlau paieškas pradėti nuo ten.
Labas, nenorėjom jūsų išgąsdinti. Aš Skaja Venderhuven.
Norėjau…
Na ir nemandagi.
Ji atrodo išsigandusi.
Gal aš viena pakalbėsiu su ja.
Akis į akį.
Atrodysiu mažiau grėsminga.
Eikit padėt Mardžei remontuot. Susitiksim prie lėktuvo. Gerai?
Prašau, neskriausiu jūsų.
Nemėgstu šnipinėti mamos.
Negalim palikt jos vienos, Rasai. Ta moteris šiurpi.
Kas jei mamai reikės pagalbos?
Norime grąžinti kai ką, kas priklauso šiai salai,
bet nežinome kaip.
Tik dėl to čia atvykome.
Atsakykite į kelis klausimus ir paliksim jus ramybėj.
Galėsite ir toliau…
kasinėti.
Ar jūs sodininkė?
Aš turiu… turėjau prieskoninių žolelių sodą.
Pastaruoju metu mano mintys ne ten.
Mano vyras virto akmeniu.
Blogiausia tai, jog jis žinojo, kad taip nutiks, bet niekad man nepasakė.
O dabar man su vaikais tenka spręsti kone neįmanomas užduotis,
bet kartais man taip pat baisu kaip jiems.
Su Aleksu pakalbėti galime kartą per mėnesį vos akimirką,
bet vaikai užėmė visą pokalbį.
Aš vos spėjau pasisveikinti.
Jie ilgisi tėčio, bet aš ilgiuos savo vyro.
Mamai reikės laiko, Pandora.
Grįžkim į pajūrį.
Šeimą myliu užvis pasaulyje.
Bet neturiu vietos savo asmeniniams jausmams.
Štai jūs. Dovanokit, kad pliurpiu.
Apie šį artefaktą norėjau pakalbėti.
Palaukit. Kas nutiko?
Sugrįžkite.
Padėkit! Girdit?
Vaikai?
Kas nors?
Girdit?
Mes kalti, kad mama liūdi.
Žinau.
Turbūt kartais pamirštu, kad ji ne tik mūsų mama.
Pane? Man nepatinka tas vaizdas.
Kas per…
Keistesnių orų nesu matęs.
Tikrai.
Tarsi būtume sniego rutuly, kurį kažkas vis purto.
Gal grįžt pas mamą?
Net nebežinau, kur mes esam.
Tuo labiau kaip grįžt.
Čia smėlis. Vadinasi, Mardžė bus netoliese. Eime.
- Mardže! - Mardže!
Toliau ieškokim Mardžės.
Privertei pažiūrėt milijoną filmų su tamsiom jūrų olom.
Nė vienas nesibaigė gerai.
Rasai, dar vienas dužęs laivas.
Dužusių laivų koncentracija šioje saloje žiauriai didelė.
Grynai. Kaip kieta.
Kartais negaliu patikėt, kad mes vieno kraujo.
Kaip šlykštu.
Ei, Pane, žiūrėk.
„Rounano Sentklero, „Dimitrijaus kerštas“ kapitono, užrašai.“
Negali būt! Kapitono užrašai!
„Penkiolikta diena.
Legendos apie nuožmias audras, skandinančias laivus prie Siulos salos,
negali būti tikros.
Gandus skleidžia ištižėliai, kuriems nepavyko tai, kas pavyks man.
„Dimitrijaus kerštui“ iki salos plaukti teliko diena,
o vandenynas vis skaidrus it veidrodis.
Greitai mano įgula žvejos žuvinguose Siulos krantuose
ir išgrobs laivus tų, kurie neišgyveno.“
Akivaizdu, buvo ne taip.
Tai viskas, ką jis parašė. Nė žodžio apie užkeiktą apsiaustą.
Kas per menkė?
Na, šito net aš nemačiusi.
Rasai, girdi tai?
Kyla potvynis. Turim dingt iš čia.
Gerai, dabar.
Kyla vis aukščiau.
Greitai bėgam!
Rasai, ką tu darai?
Tai žinutė butelyje. Gali būti svarbi.
Negaliu patikėt, kad aš tau tai sakau, bet būk atsargus.
Patikėk, aš stengiuosi.
Taip! Horo pergalė!
„Visi, kurie keliaujat čia, saugokitės saloje įkalintos selkės.
Ji pritraukia žuvis, bet tai spąstai.
Ji prišaukia audras. Ji jus sunaikins.
Nežvejokite čia. Gelbėkitės. Mums jau per vėlu.
Laivo „Dimitrijaus kerštas“ kapitonas ir įgula.“
Selkė! Na žinoma!
Kas ta selkė?
Sena mitologinė būtybė, vandenyje virstanti ruoniu,
o sausumoje - žmogumi.
Be mūsų ir Mardžės saloje tėra vienas žmogus.
Moteris iš trobelės. Ji turbūt selkė.
Ir palikome mamą su ja vieną.
Mama!
Mama, tu čia?
Čia dvokia.
Dabar aišku dėl tų žuvų kaulų.
Ji pusiau ruonis. Taip maitinasi.
Mes tik ieškom savo mamos.
Atleiskit, įsilaužėm, bet…
Kodėl ji vis taip daro?
Šie pagaliai iš harpūnų.
Mano, kad atėjom jos nuskriausti, Pane. Todėl bijo.
Labai reikia surasti mamą.
- Mama! - Mama!
Rufusai!
Mama!
Rasai! Pandora!
Rasai, žiūrėk! Radau mamą!
Pandora, judu sveiki?
Mums viskas gerai.
Mama! Laikykis. Ištrauksim tave.
Griebkit už krašto, kad galėčiau išlipt.
Mama, išsiaiškinom, kad moteris iš trobelės yra selkė.
Ką? Nė nežinojau, kad selkės tikros.
Žiūrėk. Sudužusiame laive radom kapitono užrašus ir žinutę butelyje.
Atsiimu žodžius, kai sakiau, kad skaityt nuobodu.
Neįtikėtina.
Tai selkė sukelia audras ir paskandina laivus.
Kaip ji tai padaro?
Pasak legendos, ant žemės išlipusi selkė nusivelka kailį, kad taptų žmogumi.
Kad taptų ruoniu, ji vėl turi apsivilkti kailį.
Regis, dėl ryšio su jūra
selkė gedi prarasto kailio ir sukelia mirtinas audras.
Tai apsiaustas yra selkės ruonena?
Štai kodėl apsigaubęs ja Laris pajuto audrą.
Selkė mano, kad kailį kažkas užkasė, todėl vis ieško jo.
Dabar viskas aišku.
Kažkas paėmė selkės apsiaustą, įkalino ją saloje,
kad pritrauktų žuvų, kurias žmonės gaudytų.
Vargšelė.
Grąžinkime ją į jūrą.
Čia jūsų, tiesa?
Mums nieko nereikia.
Atvykome jo grąžinti.
Prašom?
Geras!
O ne, Mardžė!
Rufusai!
Neįtikėtina.
Kokie nuostabūs padarai.
Pasiruošę keliauti?
Kas tau ten nutiko?
Įstrigau duobėje.
Įstrigai?
O ką judu veikėt, kol mama buvo duobėje?
Graužėm save, kad nepagalvojom apie mamos jausmus.
Atsiprašom, kad nedavėm tau pakalbėt su tėčiu.
Suprantam, kad ir tau sunku…
kai jis taip užsiėmęs.
Bet pasakyk, kai tau sunku. Mes prisitaikysime.
Taip, tu visad būni stipri dėl mūsų, mama.
Ir mes būsim stiprūs dėl tavęs.
Ačiū, brangieji.
Kartais taip įsijaučiu į mamos pareigas,
kad pamirštu, kaip jūs išdrąsėjot ir subrendot.
Nenoriu kištis į šeimos reikalus, bet, Skaja, aš turiu klausimų.
Akligatvis. Čia paskutinis?
Sužymėjom visus raudonus spyglius. Aš tuo tikras.
Tuomet jau baigėm?
Bet kaip įdomu.
Išsidėstymas primena gėlę.
Aš matau milžinišką kalmarą.
Ką, tavo manymu, tai reiškia?
Neaišku.
Reikės pasiteirauti šeimos, kai grįš.
Gal atsipūskime žaisdami kroketą?
Tik jei kamuoliu būsiu aš.
Išvertė Kristina Čeidaitė