ĶELTU APMETNIS
"Man tevis pietrūkst. Es izglābu Stenliju no šausminoša…"
Varbūt labāk teikt "baisa", nevis "šausminoša"? Mazāk zilbju.
Tu par to domā pārāk daudz.
Pagājušomēnes saziņa ar tēti caur zīlēšanas bļodu bija īsa.
Mums visiem ir daudz, ko teikt. Ir svarīgi būt efektīviem.
Mamm, kur ir tava lapiņa?
Man nevajag, mīļais. Es runāšu pēc sajūtām.
Jauki. Vai visi gatavi?
Es esmu.
Stenlijs kopš iepriekšējās reizes baidās pietuvoties bļodai.
Es nebaidos.
Es stāvu sardzē.
Pirmkārt, tēta personiskais priekšmets.
Es to uzdāvināju jūsu tētim viņa 30. dzimšanas dienā.
Bērnībā tā bija viņa mīļākā rotaļlieta, bet viņš to pazaudēja.
Pie šīs es tiku tiešsaistes izsolē.
Ar dievu, Piramīdu Pīter!
Un tagad tavs ziedojums, mamm.
Šī vārda zīmīte ir no mana pirmā svarīgā darba muzejā.
Bērni!
Tēt!
Bērni, tie esat jūs?
"Man tevis pietrūkst. Es izglābu Stenliju no baisa ziņneša."
-Aleks, kā tev tur ir? -Es iestrēgu gleznā.
-"Mēs atdevām artefaktus…" -Ērkšķi kļūst sarkani.
Pana, beidz bļaut! Tēt, runā skaļāk!
Es nevaru. Tā skrapstoņa.
Negribu, lai viņi mani atrod.
-Kas ir "viņi"? -Mēs viņiem sadosim.
Aleks, ērkšķu krūms dod norādes, kurus artefaktus atdot.
Man šķiet, ka tas, ko darāt, palīdz. Es to jūtu.
Turpiniet ieklausīties ērkšķu krūmā.
Man tevis pietrūkst, Aleks.
Jūs dzirdējāt, ko teica tētis.
Mums jāseko ērkšķu krūmam līdz nākamajam artefaktam.
Ap Hisas gleznu bija sarkani ērkšķi.
Tāpat kā ap otu.
Taču, kad noņēmām tai uzlikto lāstu, ērkšķi atkal kļuva zaļi.
Tātad sarkanie ērkšķi apvij to artefaktu, ar kuru mums jātiek galā.
Tā ir hipotēze, kurai es pašlaik dodu priekšroku, jā.
Tad paskatīsimies, uz kurieni ved sarkanie ērkšķi!
Sarkanie ērkšķi. Es atradu sarkanos ērkšķus.
Ticiet man, es meklēju sarkanos ērkšķus, bet manu uzmanību piesaistīja šis.
Pirātam vajag aksesuārus.
Krūms mūs aizveda līdz apmetnim.
Acīmredzot tā ir nākamā nolādētā lieta, ar ko jātiek galā.
Jautājums - kā?
Es varētu to uzlaikot. Redzēsim, kas notiks.
Lai arī izklausās jauki, Pana, tas ir pārāk bīstami.
Briesmas ir mana stihija.
Stenlij, apliec man apmetni!
Lerij?
Negaisa viducī es redzēju dīvainas būtnes.
Tas bija…
pacilājoši.
Ko, jūsuprāt, nozīmē šis?
Man maģistrantūrā bija kurss par senajām tekstilijām.
Šis ir ķeltu raksts.
Tātad tas jānogādā tur, no kurienes nāk ķeltu lietas.
Tas varētu būt jebkur Ziemeļeiropā.
Acumirkli!
Atceros, ka šo redzēju, kad kopā ar Leriju veidoju katalogu.
SKOTIJA ANGLIJA
-Šajā kartē es tādu salu neredzu. -Labāka pavediena mums nav.
Piezvanīšu Mārdžijai - varbūt viņai būs luste aizlaist uz Skotiju.
Aleksam joprojām darbs pāri galvai?
Jā. Brīžiem ir tā, it kā viņš atrastos citā pasaulē.
Noteikti ir smagi.
Īpaši grūti ir bērniem.
Pēdējā laikā viņiem nav sanācis pavadīt laiku ar tēti.
Es gribēju teikt, ka smagi ir tev.
Man viss ir kārtībā.
Tiešām? Izskatās, ka tavu prātu kaut nodarbina.
Tikai ģimenes lietas.
Vienkārši zini - kad būsi gatava par tām lietām runāt,
es tevi uzklausīšu.
Bez nosodījuma.
Ei! Es redzu salu.
Kas tas bija?
Tikai turbulence.
Vai viss ir kārtībā?
Ai, jā.
Reiz mēs ar Rūfusu veicām avārijas nosēšanos polārajā virpulī.
Mēs tiksim galā ar nelielu miglu.
Par sevi es neesmu pārliecināts.
Izklausījās slikti. Vai ir slikti?
Jā, es teiktu, ka ir slikti.
Viens no mums paliks, lai tev palīdzētu.
Nē, ejiet savās darīšanās! Es varu par Rūfusu parūpēties.
Mēs esam laba komanda. Vai ne, veco zēn?
Jūsuprāt, apmetņa lāsts ir saistīts ar šiem vrakiem?
Varētu būt. Es prātoju, vai te ir kāds, ar ko mēs varētu parunāties.
Es neredzu daudz tālāk par dažiem centimetriem.
Ei, ģimene!
Paskatieties!
Nopietni?
Tētis ir iestrēdzis statujā, bet tu vāc nūjas?
Nē. Mēs tās izmantosim, lai uztaustītu ceļu cauri miglai.
Patiesībā tas ir diezgan atjautīgi.
Kā lai to apmetni atbrīvojam no ļaunuma?
Šī sala ir tukša.
Un ko tu gaidīji?
Zīmi, uz kuras rakstīts: "Nolādēto apmetni atdodiet šeit."
Ras?
Man nekas nekaiš. Es paklupu.
Izskatās kā mūsu pagalms goferu invāzijas laikā.
Šīs asakas ir svaigas.
Kāds vai kaut kas nesen ir ēdis zivi.
Ko tu domā ar "kaut kas"?
Varu derēt, ka tas cilvēks zina.
Labdien!
Atvainojiet! Vai varat mums palīdzēt?
Es iezīmēju sarkanos ērkšķus austrumu telpu plānā, kā Skaja lūdza.
Kā sokas ar rietumu pusi?
Iet uz priekšu.
Lerij, tā ir māksla.
Man nebija ne jausmas.
Standarta dārgumu kartes šablons.
Nonācis Hisas gleznā, es atcerējos savu mīlestību pret mākslu.
Sen nebiju ļāvis izpausties savai radošajai pusei. Atsvaidzinoši.
Iedod man savu karti, Sten! Sastiķēsim kopā un liksim punktu.
Es vēl neesmu pabeidzis.
Kaut kas jau ir.
Plāns mainās.
Izskatīsim austrumu telpas kopā.
Es pateikšu, kur ir sarkanie ērkšķi, un tu tos iezīmēsi kartē.
Vienmēr viss jādara man.
Kur tā noslēpumainā būtne palika?
Es teiktu, ka vispirms mums jāmeklē tur.
Sveika, negribējām tevi satraukt. Esmu Skaja Vanderhūvena.
Es vēlējos…
Tas bija nepieklājīgi.
Viņa izskatījās izbiedēta.
Varbūt ar viņu varētu parunāt tikai es.
Viena pret vienu.
Tā nebūtu tik draudīgi.
Ejiet palīgā Mārdžijai labot lidmašīnu, un es atnākšu vēlāk. Labi?
Lūdzu, es tev nedarīšu pāri.
Man nepatīk izspiegot mammu.
Mēs nevaram viņu šeit atstāt vienu, Ras. Tā sieviete ir šaušalīga.
Ja nu mammai vajadzēs palīdzību?
Mēs gribam atdot kaut ko, kas nācis no šīs salas,
bet nezinām, kā to izdarīt.
Tas ir vienīgais iemesls, kāpēc atbraucām.
Ja tu atbildētu uz dažiem jautājumiem, mēs aizbrauktu un tu varētu turpināt…
rakt.
Vai tu esi dārzniece?
Man ir… Man bija garšaugu dārzs.
Esmu pārāk aizņemta.
Patiesību sakot, mans vīrs ir pārvērties akmenī.
Sliktākais ir tas, ka viņš zināja, ka tas notiks, bet man nepateica.
Un tagad es vedu bērnus cauri visādiem šķietami neiespējamiem uzdevumiem,
bet reizēm esmu tikpat nobijusies kā viņi.
Reizi mēnesī varam īsi aprunāties ar Aleksu,
bet visu laiku runā tikai bērni.
Es knapi varu apsveicināties.
Zinu, ka viņiem pietrūkst tēta, bet man pietrūkst vīra.
Mammai vajag pabūt vienai, Pandora.
Atgriezīsimies pludmalē!
Es mīlu savu ģimeni vairāk par visu.
Bet man nav iespējas padomāt par savām jūtām.
Te tu esi. Piedod par manām pļāpām.
Man ir jautājums par šo artefaktu.
Pagaidi! Kas notika?
Atgriezies!
Palīgā! Ei!
Bērni?
Vai kāds mani dzird?
Ei!
Tā ir mūsu vaina, ka mamma bēdājas.
Es zinu.
Laikam es reizēm aizmirstu, ka viņa ir kas vairāk nekā tikai mūsu mamma.
Pana? Man nepatīk, kā tas izskatās.
Kas tas…
Trakākie laikapstākļi, kādus esmu redzējis.
Vai tiešām?
It kā mēs būtu dekoratīvajā sniega lodē, ko kāds visu laiku krata.
Varbūt jāatgriežas pie mammas?
Es pat nezinu, kur mēs esam.
Kur nu vēl - kā atgriezties.
Esam smiltīs. Tātad mums jābūt netālu no Mārdžijas. Ejam!
-Mārdžij! -Mārdžij!
Turpināsim meklēt Mārdžiju.
Tu man esi likusi noskatīties miljonu filmu par tumšām piejūras alām.
Neviena no tām nebeidzās laimīgi.
Ras, vēl viens kuģa vraks.
O!
Vraku skaits uz kvadrātkilometru šajā salā ir ļoti liels.
Es zinu. Tas ir tik forši.
Reizēm nespēju noticēt, ka mums ir kopīga DNS.
Cik pretīgi!
Ei, Pana, paskaties!
"Kuģa Dimitrija atriebība kapteiņa Ronana Sentklēra žurnāls."
Nevar būt! Kapteiņa žurnāls!
"15. diena.
Stāsti par mežonīgām vētrām, kas nogremdē ikvienu Sūlas salai pietuvojušos kuģi,
nevar būt patiesi.
Baumas izplatījuši vājāki vīri, kas nespēja paveikt to, ko spēšu es.
Dimitrija atriebība ir tikai dienas brauciena attālumā no salas,
un okeāns joprojām ir gluds kā spogulis.
Drīz mana apkalpe zvejos pie Sūlas bagātīgajiem krastiem
un izlaupīs kuģus, kas tur aizgājuši bojā."
Ir skaidrs, ka tā nenotika.
Tas ir viss, ko viņš uzrakstījis. Par nolādētu apmetni ne vārda.
Kas par mencām?
Šis ir kas jauns pat man.
Ras, vai tu to dzirdi?
Vai!
Sākas paisums. Mums jātiek prom.
Labi. Tagad.
Ūdens līmenis ceļas.
Bēgam!
Ras, ko tu dari?
Tas ir vēstījums pudelē. Varētu būt svarīgs.
Neticami, ka es to saku tev, bet esi uzmanīgs!
Tici man, es cenšos.
Jā! Horass ir uzvarētājs!
"Jūs, kas kuģosiet šurp, sargieties no selkijas, kas mīt uz salas.
Viņa pievilina zivis, bet tā ir blēdība.
Viņa izsauc vētras. Viņa jūs iznīcinās.
Šeit nezvejojiet! Glābieties! Mums jau ir par vēlu.
Kapteinis Ronans Sentklērs un Dimitrija atriebības apkalpe."
Selkija! Protams!
Kas ir selkija?
Sena mītiska būtne, kas ūdenī ir ronis un uz sauszemes cilvēks.
Šajā salā bez mums un Mārdžijas ir vēl tikai viens cilvēks.
Sieviete būdā. Acīmredzot viņa ir selkija.
Un mēs atstājām mammu vienu ar viņu.
Mamm! Mamm!
Mamm, vai tu te esi?
Te smird.
Tagad skaidrs, kādēļ te ir asakas.
Viņa ir pa pusei ronis. Tā ir viņas pārtika.
Mēs tikai meklējam savu mammu.
Piedod, ka ielauzāmies, bet…
Kāpēc viņa tā dara?
Šīs nūjas bija harpūnas.
Viņa domā, ka nodarīsim pāri, Pana. Tāpēc viņa baidās.
Mums tiešām ir jāatrod mamma.
-Mamm! -Mamm!
Rūfus!
Mamm!
Ras! Pandora!
Ras, skaties! Es atradu mammu!
Pandora, vai jums abiem nekas nekaiš?
Jā, viss ir labi.
Mamm! Pagaidi! Mēs tevi dabūsim laukā.
Satveriet apmetņa otru galu, lai varu izrāpties.
Mamm, mēs sapratām, ka tā sieviete būdā ir selkija.
Ko? Man nebija ne jausmas, ka tās ir īstas.
Paskaties! Mēs atradām avarējuša kuģa kapteiņa žurnālu un vēstījumu pudelē.
Es atsaucu visas reizes, kad teicu, ka lasīšana ir garlaicīga.
Neticami!
Tātad selkija izraisa vētras un kuģu bojāeju.
Kā viņa to dara?
Kā vēsta mīts - kad selkija iznāk krastā, viņa nomet ādu, lai kļūtu par cilvēku.
Lai pārvērstos atpakaļ par roni, viņai atkal ir jāuzvelk āda.
Tā kā selkijai ir saikne ar jūru,
viņas sēras par zaudēto ādu, šķiet, izraisa nāvējošas vētras.
Tātad apmetnis ir selkijas roņa āda?
Tāpēc Lerijs sajuta vētru, kad to aplika.
Viņasprāt, kāds to apracis, un tāpēc viņa visu laiku rok.
Nu viss kļūst skaidrs.
Kāds paņēma selkijas apmetni, atstājot viņu uz salas,
lai viņa turpinātu piesaistīt zivis, ko cilvēkiem ķert.
Nabadzīte.
Nogādāsim viņu atpakaļ jūrā.
Tas ir tavs, vai ne?
Mēs negribam neko atņemt.
Mēs atbraucām, lai to atdotu.
Lūdzu?
Vareni!
Ak nē, Mārdžija!
Ak, Rūfus!
Neticami!
Cik apbrīnojamas būtnes.
Varam doties ceļā?
Kas ar tevi tur notika?
Es netiku laukā no bedres.
Netiki laukā?
Un ko darījāt jūs, kamēr jūsu mamma bija bedrē?
Jutāmies vainīgi, ka nerēķinājāmies ar viņas jūtām.
Jā, piedod, ka neļāvām tev parunāties ar tēti.
Mēs saprotam, ka arī tev…
nav viegli, ka viņš ir tik aizņemts.
Bet saki mums, ja tev kaut kas nepatīk. Mēs to atrisināsim.
Jā, tu vienmēr iestājies par mums, mamm.
Mēs varam iestāties par tevi.
Paldies, mīļie.
Reizēm esmu tā pārņemta ar mātes lomu,
ka aizmirstu, cik drosmīgi un nobrieduši abi esat kļuvuši.
Negribu bāzt degunu ģimenes darīšanās, bet, Skaja, man ir jautājumi.
Strupceļš. Tie ir pēdējie?
Visus sarkanos ērkšķus esam iezīmējuši. Droši zinu.
Tad jau laikam esam beiguši?
Tiešām apbrīnojami.
Raksts atgādina ziedu.
Es redzu milzu kalmāru.
Kā tu domā, ko tas nozīmē?
Tas man nav skaidrs.
Mums tas būs jāparāda ģimenei, kad viņi atgriezīsies.
Varbūt izvēdinām galvu ar kroketa spēli?
Tikai tad, ja varu būt bumba.
Tulkojusi Aija Apse