"Savner deg. Jeg reddet Stanley fra en skrekkelig…"
Kanskje "nifs" istedenfor "skrekkelig"? Det er færre stavelser.
Du overanalyserer det.
Vi hadde liten tid med pappa sist. Vi må være effektive med tiden vi har.
Vi må være effektive.
Hvor er kortet ditt, mamma?
Det går bra. Jeg snakker rett fra hjertet.
-Er alle klare? -Jeg er iallfall klar.
Stanley vil ikke komme for nær skålen etter forrige gang.
Jeg er ikke redd. Jeg holder følge med alt.
Først pappas eiendel.
Jeg ga den til pappa da han var 30 år.
Den var yndlingsleken hans som liten, men så mistet han den.
Jeg vant denne i en nettauksjon. Farvel, Pyramide-Peter.
Og din offergave, mamma.
Det er navneskiltet mitt fra den første store museumsjobben min.
-Unger. -Pappa!
Er det dere?
-"Jeg reddet Stanley fra et nifst vesen." -Jeg satt fast i et maleri.
"Vi har returnert gjenstander." Ikke rop, Pan! Snakk, pappa.
Jeg kan ikke. Smetterne. De må ikke finne meg.
-Hvem? -Vi tar oss glatt av dem.
Rosebusken forteller hvilke gjenstander vi må returnere.
Det dere gjør virker visst. Jeg kan føle det. Lytt til rosebusken.
Jeg savner deg, Alex.
Dere hørte ham. Vi må følge rosebusken til den neste gjenstanden.
Hisas maleri var omkranset av røde torner. Malerpenselen også.
Men da vi hevet forbannelsen, ble tornene grønne igjen.
Det er altså røde torner rundt den neste gjenstanden vi må ta oss av.
-Det er den mest sannsynlige hypotesen. -La oss finne røde torner!
Røde torner! Jeg fant røde torner!
Jeg lover at jeg lette etter røde torner, men så fikk jeg øye på noe…
En sjørøver må ha tilbehør, vet du.
Rosebusken har ført oss til kappen, så det må være neste ting vi tar oss av.
-Men spørsmålet er hvordan? -Jeg prøver den, så ser vi hva som skjer.
Det høres spennende ut, Pan, men det er for farlig.
Jeg trives med fare. Dekk meg til, Stanley.
Larry?
Jeg så merkelige skapninger i stormens øye.
Det var…
forfriskende!
Hva tror du det betyr?
Jeg tok et kurs i gamle tekstiler da jeg studerte.
-Mønsteret er keltisk. -Den må dit keltiske ting kommer fra.
Det kan være hvor som helst i Nord-Europa.
Vent litt. Jeg så det da Larry og jeg katalogiserte.
SKOTTLAND ENGLAND
-Jeg ser ikke øya på kartet. -Det er vårt beste spor.
Jeg skal spørre Margie om hun vil ta en tur til Skottland.
Og Alex drukner fremdeles i arbeid?
Ja. Det er som om han er i en helt annen verden.
-Det må være vanskelig. -Veldig vanskelig for ungene.
-De har ikke fått tilbringe tid med ham. -Det må være vanskelig for deg.
-Det går bra. -Jaså? Ser ut som om du grubler.
Det er bare familiegreier.
Når du er klar til å snakke om det, er jeg her for å lytte. Jeg dømmer aldri.
Jeg ser øya.
Hva var det?
-Bare litt turbulens. -Er alt i orden?
Ja da. Jeg og Rufus har klart å lande i en virvelvind på en av polene.
Vi takler litt tåke.
Vet ikke om jeg takler det.
-Det hørtes ille ut. Er det det? -Ja, jeg vil si det er ille.
En av oss blir her og hjelper deg.
Nei, gjør det dere må. Jeg tar meg av Rufus.
Vi er et godt team. Ikke sant, gamle venn?
Har kappen noe å gjøre med skipbruddene?
Kanskje. Lurer på om det er noen vi kan spørre her.
Jeg ser ikke mer enn noen centimeter foran meg.
Familie! Se her.
Seriøst? Pappa sitter fast i en statue, men du samler pinner?
Nei. Vi bruker dem til å føle oss fram gjennom tåken.
Det er faktisk ganske lurt.
Hvordan gjør vi kappen mindre ond? Denne øya er tom.
Hva forventet du? Et skilt hvor det står: "Returner kappen her."
-Russ? -Det går bra. Jeg snublet.
Som plenen vår etter jordekornene hadde gjort sitt.
Beinene er ferske. Noen eller noe spiste nylig denne fisken.
Hva mener du med "noe"?
Det vet nok den personen.
Hallo?
Unnskyld? Kan du hjelpe oss?
Jeg har laget kart over tornene i østfløyen, som Sky ba om.
Og den vestre?
Det går fint.
Men, Larry, dette er jo kunst. Tenk at du er så flink.
En typisk skattekart-mal.
Hisas maleri minnet meg på min forkjærlighet til kunsten.
Jeg har ikke utforsket min kreative side på lenge. Det er forfriskende.
Få kartet ditt. Vi slår dem sammen og gir oss for i dag.
Det er ikke ferdig.
-Det er… da noe. -Ny plan.
La oss gå gjennom rommene i øst sammen.
Jeg sier ifra når jeg ser røde torner, og du maler dem.
Jeg må visst gjøre alt her.
Hvor er vår mystiske venn?
Vi begynner søket her.
Vi mente ikke å skremme deg. Jeg er Sky Vanderhouven.
Jeg ville…
Det var frekt.
Hun virket skremt. La meg snakke med henne alene.
Bare oss to. Det er mindre truende.
Hjelp Margie med flyet, så møtes vi der etterpå. Ok?
Jeg skal ikke skade deg.
-Jeg liker ikke å spionere på mamma. -Vi kan ikke gå. Damen er så nifs.
Hva om mamma må ha hjelp?
Vi vil returnere noe som hører til her, men vi vet ikke hvordan vi gjør det.
Det er bare derfor vi er her. Hvis du hjelper oss, kan vi snart dra herfra.
Og la deg få fortsette… å grave.
Er du gartner? Jeg har… hadde en urtehage.
Jeg har vært litt opptatt. Mannen min har blitt til stein.
Det verste er at han visste om det, men han sa ingenting til meg.
Og nå får jeg ungene til å utføre tilsynelatende umulige oppgaver.
Av og til er jeg like redd som de er.
Vi får snakke med Alex en gang i måneden, men bare en kort stund.
Ungene tok over hele samtalen. Jeg fikk knapt sagt hei.
Jeg vet de savner faren, men jeg savner mannen min.
Mamma trenger litt tid, Pandora. Vi går tilbake til stranden.
Jeg elsker familien mer enn noe.
Men det er ikke plass til at jeg kan ha mine egne følelser.
Der er du. Beklager at jeg prater så mye. Det er gjenstanden jeg vil spørre om.
Vent. Hva skjedde?
Kom tilbake.
Hjelp! Hallo! Unger?
Er det noen der? Hallo?
-Det er vår skyld mamma er trist. -Ja.
Av og til glemmer jeg at hun er mer enn bare mammaen vår.
-Pan? Jeg liker ikke synet av det. -Hva i alle…
-Dette er et helt sprøtt vær. -Det har du rett i.
Det er som å være i en snøkule som noen rister.
-Skal vi gå til mamma igjen? -Jeg vet ikke hvor vi er.
Og ikke hvordan vi går tilbake.
Vi står på sand. Det betyr at Margie må være i nærheten.
-Margie! -Margie!
Vi må lete etter Margie.
Du fikk meg til å se en million filmer med mørke huler.
Ingen med en lykkelig slutt.
-Det er enda et skip, Russ. -Hæ? Oi!
Det er utrolig mange skip som har gått på grunn her på øya.
Ja, ikke sant? Det er så kult.
Tenk at vi deler DNA.
Så ekkelt.
Pan! Se her!
"Ronan St. Clairs loggbok, kaptein på skipet Dimitris hevn."
Ikke mulig! En kapteins loggbok!
"Dag 15.
Historiene om stormer som senker ethvert skip som nærmer seg Seulah må være feil.
Rykter fra menn som mislyktes der jeg vil lykkes.
Dimitris hevn er bare én dags reise fra øya, og havet er klart som glass.
Snart vil mannskapet sitte og fiske langs Seulahs kyst
og plyndre alle skipene som ikke klarte seg."
Det skjedde ikke.
Det var alt han skrev. Ingenting om noen kappe.
Du store alpakka!
Dette er nytt selv for meg.
Hørte du det, Russ?
-Å nei. -Sjøen flør. Vi må ut herfra.
Ok. Nå.
Det stiger.
Løp!
Hva gjør du, Russ?
Det er en melding i en flaske. Kan være viktig.
Tenk at jeg sier det til deg… Vær forsiktig.
Tro meg, det prøver jeg å være.
Ja! Horus klarer det!
"Til alle de som farer her, pass dere for selkien på øya.
Hun tiltrekker seg fisk. Det er et knep. Hun tilkaller stormene. Hun vil knuse deg.
Ikke fisk her. Redd deg selv. Det er for sent for oss.
Kaptein Ronan St. Clair og mannskapet på Dimitris hevn."
-En selkie! Selvfølgelig! -Hva er det?
Det er et fabelvesen som er sel i vannet og menneske på land.
Det er bare ett menneske på øya foruten oss og Margie.
Hyttedama. Hun må være en selkie. Vi lot mamma være igjen alene.
Mamma! Mamma!
Er du her, mamma?
Det stinker her!
Når forstår jeg fiskebeinene. Hun er halvt sel. Det er det hun spiser.
Vi ser etter mamma.
Beklager at vi brøt oss inn…
Hvorfor gjør hun det?
Pinnene var harpuner. Hun tror vi vil skade henne. Derfor er hun redd.
Vi må finne mamma.
-Mamma! -Mamma!
Rufus!
-Mamma! Mamma! -Mamma!
Russ! Pandora!
Russ! Jeg har funnet mamma!
-Går det bra med dere? -Ja, bare bra.
Bare vent. Vi skal få deg ut.
Ta tak i kappen så jeg kan klatre ut.
-Vi har funnet ut at damen er en selkie. -Jeg visste ikke at de fantes.
Se. Vi fant en loggbok på et skip og en melding i en flaske.
Jeg tar tilbake det om at det er kjedelig å lese.
Dette er utrolig. Selkien skaper stormene og får båtene til å forlise.
Hvordan gjør hun det?
Ifølge legenden mister selkien sin ham for å bli menneske på land.
Hun må ta på seg hammen for å bli sel igjen.
Selkien er knyttet til havet og sørger over hammen, noe som skaper stormer.
Er kappen selkiens selskinn?
Derfor følte Larry en storm da han tok den på.
Hun må tro noen har gravd den ned. Derfor graver hun.
Nå forstår jeg. Noen tok selkiens kappe, og hun ble fanget på øya
for å fortsette å tiltrekke seg fisk for folk.
Stakkars liten. Vi må få henne i sjøen igjen.
Denne er din, ikke sant?
Vi skal ikke ta noe. Vi kom for å gi den tilbake.
Vær så god?
Tøft!
Å nei! Margie!
Rufus!
Utrolig. For noen fantastiske skapninger.
Klare til å dra?
-Hva skjedde med deg? -Jeg satt fast i et hull.
Satt fast? Og hva gjorde dere mens moren deres var i et hull?
Hadde dårlig samvittighet fordi vi ikke tok hensyn.
Unnskyld at du ikke fikk snakke med pappa. Vi forstår at det at han…
har det travelt er vanskelig for deg.
Si ifra om du blir frustrert. Vi takler det.
Ja, du er alltid sterk for oss. Vi kan være sterke for deg også.
Takk, kjære. Av og til blir jeg så opptatt av å være mamma
at jeg glemmer hvor modige og voksne dere er.
Jeg vil ikke blande meg inn, men, Sky, jeg har flere spørsmål.
Blindvei. Er det det siste?
-Vi har tegnet alle de røde tornene. -Da er vi ferdige.
Merkelig. Mønsteret ser ut som en blomst.
Jeg ser en stor blekksprut. Hva tror du det betyr?
Det er ikke tydelig. Vi må vise det til familien når de er tilbake.
-Hva om vi slapper av med litt krokett? -Bare hvis jeg får være kulen.
Tekst: Tina Shortland