ПРОКЛЯТТЯ!
КЕЛЬТСЬКИЙ ПЛАЩ
«Я скучаю за тобою. Я врятував Стенлі від жахливого…»
Чи хай буде «страшного», а не «жахливого»? Так менше складів.
Ти надміру все обдумуєш.
Того місяця ми похапцем поговорили з татом з чаші ворожіння.
Нам усім є що розповісти. Треба бути максимально інформативними.
А де твої нотатки, мамо?
Вони мені не потрібні. Я говоритиму від серця.
Круто. Всі готові?
Я таки так.
Після того разу Стенлі боїться наближатися до чаші.
Я не боюся.
А просто пильную.
Спершу татова особиста річ.
Цю іграшку я подарувала татові на тридцятиріччя.
У дитинстві така була його улюблена, але він її загубив.
А цю я виграла на онлайн-аукціоні.
Прощавай, Пітер-Пірамідник.
А тепер дар, мамо.
Це бейджик з моєї першої роботи у великому музеї.
Діти.
Тату!
Це ви, діти?
«Я скучаю за тобою. Я врятував Стенлі від страшного гінця».
-Ти там у порядку? -А я застрягла в картині.
-«Ми вернули артефакти. І…» -Шипшина почервоніла.
Не кричи, Пандоро! Кажи, тату.
Не можу. Сюрчання.
Не хочу, щоб вони мене знайшли.
-Хто «вони»? -Ми надеремо їм дупи.
Алексе, шипшина нам показувала, які повернути артефакти.
Ваші зусилля не марні. Я це відчуваю.
Робіть так, як каже шипшина.
Алексе, я за тобою скучаю.
Ви чули татові слова.
Треба йти за шипшиною по наступний артефакт.
Гісина картина вся була в червоних шипах.
Як і пензлик.
А після того, як ми зняли прокляття, шипи знов позеленіли.
Тобто артефакт, який треба повернути наступним, обвивають червоні шипи.
Ну, така моя гіпотеза.
Тоді йдімо за червоними шипами.
Червоні шипи. Я їх знайшов.
Клянусь, я шукав червоні шипи, але це кольє саме впало мені в око.
А що за пірат без прикрас?
Шипшина привела нас до плаща.
Мабуть, з нього й треба зняти прокляття.
Але як?
А давайте я його надіну, й побачимо, що буде.
Ідея хоч і непогана, але дуже небезпечна.
Небезпека – моя стихія.
Стенлі, накинь на мене плаща.
Ларрі?
Я бачив дивних створінь прямо посеред бурі.
Це було…
феєрично.
А що це за візерунок?
В аспірантурі в мене були лекції зі старовинного текстилю.
Це кельтський візерунок.
Отже, плащ треба повернути туди, звідки все кельтське.
Тобто будь-куди на півночі Європи.
Стривайте.
Я бачив цю мапу, коли ми з Ларрі впорядковували документи.
ШОТЛАНДІЯ АНГЛІЯ
-Щось я не бачу на мапі такого острова. -Іншої підказки в нас нема.
Подзвоню спитаю в Марджі, чи не бажає вона злітати в Шотландію.
Алекс і досі весь у роботі?
Так. Іноді він ніби в іншому світі.
Ох і тяжко це, мабуть.
Дітям дуже непросто.
Вони давно не бували з татом.
Я мала на увазі тяжко для тебе.
Я в порядку.
Невже? А по тобі й не скажеш. Ти вся в думках.
Я думаю про сімейні справи.
Просто знай: як будеш готова про все це поговорити,
я завжди тебе вислухаю.
Без жодного осуду.
Я бачу острів.
Що таке?
Турбулентність.
Усе під контролем?
Авжеж.
Якось ми з «Руфусом» здійснили аварійну посадку в полярному циклоні.
Тож легкий туман нас не злякає.
Щось я в цьому не впевнений.
Судячи зі звуку, все погано. Це так?
Можна й так сказати.
Хтось один залишиться й поможе тобі.
Ні, займайтеся своїми справами. А я подбаю про «Руфуса».
Ми хороша команда. Правда, старий?
Думаєте, прокляття плаща й корабельні аварії пов'язані?
Можливо. Цікаво, тут є в кого все розпитати?
Я ледве бачу, куди ступати.
Агов!
Гляньте, що тут!
Серйозно?
Тато застряг у статуї, а ти палички збираєш?
Ні. Ми ними будемо визначати шлях у тумані.
А що, мудро.
Як ми знімемо з плаща чари?
На острові ні душі.
А ти чого очікувала?
Табличку з написом: «Поверніть плащ сюди»?
Рассе.
Усе добре. Я просто спіткнувся.
Схоже на наше подвір’я під час навали ховрашків.
Кістки ще свіжі.
Щось недавно з’їло цю рибу.
Що ти маєш на увазі, кажучи «щось»?
Певно, ота особа знає.
Агов.
Даруйте. Ви нам не поможете?
На прохання Скай я наніс на мапу червоні шипи в східних залах.
А мапа західних готова?
Я в процесі.
Ларрі, ти так добре малюєш.
Я й не здогадувався.
Звичайнісінька мапа скарбів.
Поки я був у картині Гіси, я згадав, як люблю малювати.
Я давно не проявляв свою творчу натуру. Це бадьорить.
Давай сюди свою мапу, Стенлі. Поєднаймо їх, та й по всьому.
Вона ще не готова.
А це щось.
Плани змінилися.
Огляньмо східні приміщення разом.
Я казатиму, де бачу червоні шипи, а ти малюватимеш їх на мапі.
Спершу треба завершити все тут.
Де ділася наша таємнича подруга?
Почнімо пошуки звідти.
Привіт, ми не хотіли вас налякати. Я Скай Вандерговен.
Я хотіла…
Як нечемно.
Її наче щось налякало.
Спробую поговорити з нею наодинці.
Віч-на-віч.
Це не так лякає.
Ви поможіть Марджі з літаком, а я підійду до вас пізніше. Домовилися?
Благаю, я не бажаю вам шкоди.
Мені не подобається шпигувати за мамою.
Рассе, не можна лишати її тут саму. Та жіночка така моторошна.
А як мамі знадобиться наша допомога?
Ми хочемо повернути те, що належить цьому острову,
та не знаємо як.
Тому ми й тут.
Якби ви відповіли на кілька запитань, ми б пішли,
а ви собі й далі…
копали б.
Ви городниця?
Я маю… мала городик цілющих трав.
Там було чим зайнятися.
Правда та, що мій чоловік перетворився на камінь.
А найгірше – він знав, що так буде, але мені не сказав.
І тепер ми з дітьми виконуємо, здавалося б, нездійсненне,
та іноді мені страшно так само як і їм.
Раз на місяць ми похапцем розмовляємо з Алексом,
але діти не дали мені й слова сказати.
Я ледве змогла з ним привітатися.
Розумію, вони скучають за татом, але і я скучаю за чоловіком.
Пандоро, мамі треба виговоритися.
Вертаймося на пляж.
Я понад усе люблю свою сім'ю.
Але не маю часу на власні почуття.
Це ви. Вибачте за всю цю балаканину.
Я хотіла розпитати вас про оцей артефакт.
Стійте. Що таке?
Поверніться.
Рятуйте! Агов!
Діти.
Є хто-небудь?
Агов!
Мама сумна через нас.
Знаю.
Інколи я забуваю, що в неї більше клопоту, ніж просто як нашої мами.
Пандоро. Щось мені це не подобається.
Що це за…
Я ще не бачив такої примхливої погоди.
Твоя правда.
Ми наче в іграшковій сніговій кулі, яку хтось трусить.
Повернімося по маму?
Я навіть не знаю, де ми.
А тим паче як вернутися назад.
Пісок. Значить, ми близько до Марджі. Ходімо.
-Марджі! -Марджі!
Шукаймо Марджі.
Ти змусила мене передивитися мільйон фільмів про темні печери на пляжі.
І жоден не скінчився добром.
Рассе, ще один розбитий корабель.
Ого.
На цьому острові рештки кораблів на кожному квадратному метрі.
Знаю. Так прикольно.
Іноді мені не віриться, що в нас спільна ДНК.
Яка гидота.
Глянь, Пандоро.
«Судновий журнал Ронана Сент-Клера, капітана корабля "Помста Дімітрія"».
Не може бути! Журнал самого капітана!
«День 15.
Розповіді про шторми, в яких тонуть кораблі на шляху до острова Сула,
вочевидь, неправдиві,
а чутки про них поширюють слабаки, які не змогли зробити те, що зможу я.
"Помсті Дімітрія" іти до острова один день,
а океан прозорий, мов сльоза.
Незабаром мій екіпаж ловитиме рибу вздовж щедрих берегів Сули
і грабуватиме судна тих, хто не пережив шторм».
До цього явно не дійшло.
Оце й усе. І ні слова про прокляття плаща.
Що за трясця?
Це дивина навіть для мене.
Ти це чуєш, Рассе?
Фе.
Наближається приплив. Треба звідси вибиратися.
Зараз.
Вода прибуває.
Біжімо!
Що ти робиш, Рассе?
У пляшці записка. Це може бути щось важливе.
Не вірю, що кажу тобі таке, але будь обережний.
Намагаюся, повір.
Так! Горус – переможець!
«Ті, хто тримає сюди шлях, стережіться селкі, що на острові.
Вона принаджує рибу, але це пастка.
Вона кличе шторм. І знищить вас.
Не ловіть тут рибу. Рятуйтеся. Бо ми не встигли.
Капітан Ронан Сент-Клер та екіпаж корабля "Помста Дімітрія"».
Селкі! Ну авжеж!
А що таке селкі?
Це стародавня міфічна істота, яка у воді перетворюється на тюленя,
а на суші – на людину.
Окрім нас і Марджі, на острові лише одна людина.
Жінка з хатинки. Вона, певно, селкі.
А ми лишили маму саму з нею.
Мамо!
Ти тут, мамо?
Ну й смердить же тут.
Тепер ясно, звідки тут риб’ячі кістки.
Вона наполовину тюлень і харчується рибою.
Ми шукаємо маму.
Вибачте за вторгнення, але…
Нащо ж верещати?
Ці палиці колись були гарпунами.
Вона думає, що ми прийшли її скривдити. Тому й злякалася.
Треба знайти маму.
-Мамо! -Мамо!
«Руфусе»!
Мамо!
Рассе! Пандоро!
Дивися, Рассе! Я знайшла маму!
Ви в порядку, Пандоро?
Так, ми в порядку.
Мамо! Тримайся. Ми тебе витягнемо.
Хапайте другий кінець плаща, а я по ньому вилізу.
Мамо, ми з'ясували, що жінка з хатинки – селкі.
Що? Вони таки існують?
Ось, глянь. Ми знайшли капітанський журнал і записку в пляшці.
Беру свої слова назад, що читання – це нудно.
Неймовірно.
Селкі спричиняє шторми й топить кораблі.
Як вона це робить?
У міфах, коли селкі сходить на землю, вона скидає шкіру й стає людиною.
І щоб знов стати тюленем, їй треба повернути собі тюленячу шкіру.
Через тісний зв'язок селкі з морем
оплакування втраченої шкіри може викликати смертельні шторми.
Отже, плащ – це тюленяча шкіра селкі?
Тому, надівши плаща, Ларрі й відчув шторм.
Мабуть, вона вважає, що його закопали, тому й копає скрізь.
Тепер усе зрозуміло.
Хтось украв плащ селкі й заманив її в пастку на острів,
щоб вона принаджувала рибу, а вони її ловили.
Бідолашна.
Повернімо її в море.
Це ж ваше?
Нам від вас нічого не треба.
Ми прибули повернути вам плащ.
Нема за що.
Дивовижно!
О ні, Марджі!
Ні, «Руфусе»!
Неймовірно.
Які прекрасні тварини.
Готова летіти?
Що з вами там було?
Я застрягла в ямі.
Застрягла?
А ви що робили, поки мама була в ямі?
Почувалися винними, що не зважали на її почуття.
Вибач, що не дали тобі поговорити з татом.
Ми розуміємо, від того, що він…
постійно в роботі, тобі теж нелегко.
Кажи, коли будеш засмучена. І ми щось придумаємо.
Так, мамо, ти завжди сильна заради нас.
І ми можемо бути сильні заради тебе.
Дякую вам, мої любі.
Іноді я так захоплююся роллю вашої мами,
що забуваю, які ви стали хоробрі й дорослі.
Не хочу втручатися в сімейні справи, але, Скай, я маю питання.
Глухий кут. Це остання?
Ми нанесли на мапу всі червоні шипи. Я в цьому певен.
Тоді, мабуть, ми закінчили роботу.
А вийшло нівроку.
Візерунок нагадує квітку.
А я бачу велетенського кальмара.
Як думаєш, що це значить?
Поки що неясно.
Покажемо мапу Вандерговенам, коли вони повернуться.
А тепер, може, відпочинемо за грою в крокет?
Тільки якщо я буду м'ячем.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова