Ще успееш. Като в час по физическо.
Почти ме скъсаха на изпита.
Побързайте! Вратата няма да издържи още дълго!
Камбаната!
Хванах я.
А аз хванах теб.
Малко остава!
Обувки, не ме предавайте!
Наш предшественик е откраднал това от теб, но мястото й е тук.
Развали проклятието и отпрати пазача си!
КУТИЯТА ЗА СПОМЕНИ
Не знам още колко ще издържи крехката ми душа.
Харесва ми да пътуваме, но не и все да сме на косъм от смъртта.
Бяхте изключително смели, но се питам дали не трябваше
да ви предпазя от всичко това.
Татко постъпи така и виж докъде стигнахме.
Правим каквото ни е по силите.
Как помъдряхте толкова?
Ген. - Видеоигри.
Да вървим. Чака ни още много работа, за да спасим баща ви.
Върнахме всичко от картата на Лари.
Приключихме с червените тръни.
Тази последна реликва би трябвало да освободи татко.
Но това са снимки на Корнилиъс.
Прокълнати ли са? - Не бих се изненадал.
Вижте. Растението не свършва тук.
Провира се през тази пукнатина.
Скрита стая в тайно крило.
Бас ловя, че няма нищо обезпокоително.
Ето това вече е краят на растението с червени тръни.
И последната реликва, преди да освободим татко. Да действаме!
Не бързай толкова. Още не знаем нищо за тази кутия.
Това е пъзел.
И съдейки по броя на частите, може да има милион конфигурации.
Точно това, в което съм силен.
И ти внимавай, Ръс. Знам, че си вманиачен по пъзелите.
Мамо, разбирам сериозността на положението и ще се владея.
Чудесно. Да видим дали някъде не пише за кутията.
Надявам се вътре да има дух.
Какво правиш? - Не исках частите да се изпогубят.
Никак не се владееш!
Дори опитният моряк се бои от силния порив на вятъра.
Само го разучавам. Няма пъзел, който да ме победи.
Не бих...
Ръс?
О, не.
Знаех си, че манията ми по пъзели ще ме закопае.
Мъдрецо, пътувах много дни и нощи, за да се поуча от теб.
Корнилиъс?
Не бих отпратил странник в нужда.
Но орденът ни не приема външни хора.
Разбирам.
Сигурно има мнозина като мен,
нетърпеливи да получат насока от пазителя на святата Кутия за спомени.
Спомени?
Може ли да я видя?
Дори само ако я зърна, пътят дотук ще си е струвал.
Добре тогава.
Кутията е била създадена от нашия орден преди много години,
за да пази най-важните ни спомени.
За тези, които са дали обет за мълчание,
това е начин да предават обичаите ни от брат на брат.
Само човек с остър ум може да отключи загадките отвън.
Винаги ми се е удавало да ги разгадавам.
Не се съмнявам, но това не е игра.
Кутията е нашият завет.
Разбирам напълно.
И благодаря, че споделихте това с мен.
С право държите съкровището под ключ.
Не, върни я! - Какво?
Кой си ти? - Значи ме виждаш?
Как така? Мислех, че си спомен.
Как я взе? Казвай!
Загадките се удават не само на теб.
Ръс! Добре ли си?
Май да.
А мислех, че безразсъдната съм аз.
Невероятно. Тялото ти беше тук, но умът ти го нямаше, както и кутията!
Видях Корнилиъс.
И той ме видя.
Кутия със спомените на Корнилиъс? И ти говорят?
Чак на мен ми се струва страшно. Без да е примамливо.
Разбра ли къде се намира манастирът?
Преровихме дневниците, но не намираме нищо за него.
Беше някъде в Хималаите.
Как ще развалим проклятието, като дори не знаем откъде е кутията?
Сигурно ще ме отрежете, но защо не влезем пак в кутията,
за да разберем откъде е и да я върнем на мястото й?
Идеята не е лоша. - Наистина ли?
Не е идеално, но би могло да стане.
Няма явна физическа опасност, нито пътуване.
А и нямаме много други варианти.
Шпионска мисия зад гърба на врага, за да открием слабото му място!
Съгласна.
А може ли една молба? - Разбира се, Станли, кажи.
С Лари бихме искали да ви придружим.
Искате да дойдете с нас?
Не биваше да излизаме от къщата по очевидни причини.
Но този път не е и нужно.
Защото ще бъдете в спомен, а не навън, сред хората.
Убедени сме, че ще ви бъдем от помощ.
А и на говорещите черепи рядко им се удава да се разнообразят.
След тези обяснения, как да откажа?
Добре дошли на борда.
Всички сложете ръка върху кутията.
И помнете, че ви виждат и чуват.
Да видим сега.
О, не! Къде е Линда?
Не докосваше кутията. Вероятно е извън спомена.
Жалко. Екскурзията щеше да й хареса.
Още ли сме в тайното крило? Мислех, че отиваме в манастира.
Направих същото като предния път. Не знам защо не...
Я чакайте, това тук се е преместило.
Явно всяко от тях е различен спомен.
Все едно сменяш каналите с дистанционно.
Погледнете! Още са правели охранителната система.
Така ли си я спомняте? - Не, още не сме били будни.
Това стана чак след като старият Корни се вкамени.
Ръс, не можеш да се ориентираш ли?
Нека помогна. - Ясно как се пуска и спира.
Но не разбирам как се избират спомените.
Не съм виждала някой да се радва така на кутия с ковашки инструменти.
Къде е проклетото заклинание?
Да, ето го.
"Желязото стене и искри.
В ковачницата на Вулкан стани!"
Какво...
Има ли някого тук? - Чу ни!
Дръж натрапниците!
Само спомен е, не може да направи нищо. Нали, Ръс?
Не съм толкова сигурен.
Спомен или не, да се махаме оттук.
Бързо смени каналите!
Опитвам се. - Гони ни метално чудовище. Действай!
Май разбрах принципа.
Станли, Лари, бързо!
Ръцете на кутията.
Майчице.
Трябва да ги измъкнем. - Ръс, можеш ли да ни върнеш?
Мисля, че да. Но не знам къде точно се намират.
Нито къде сме ние.
Юни 1909 г. Това помага ли?
Юни 1909 г.? Само два месеца преди последната отметка в дневника.
И преди Корнилиъс да се вкамени.
Значи знаем, че Станли и Лари са по-назад във времето. Да ги приберем.
Ако е там... - Бързо, скрийте се.
...може би се налага експедиция.
Проучвам района от години.
Само аз мога да ви отведа до Защитата на Тлатоани.
Сандъкът ще оглави колекцията ми. Казвай къде е.
Не се засягайте, но съм чувала, че не може да ви се има доверие.
Ще ви заведа до точното място, когато пристигнем в Мексико.
Защо да вярвам на теб, когато дузина мъже с университетски дипломи
твърдят, че такова нещо дори не съществува?
Защото никой от тях не е отчел факта,
че реката се е изместила на запад през последните четири века.
Аз проправям свой път.
И ако финансирате експедицията, този път ще ви отведе право до сандъка.
Защитата на Тлатоани ме интригува от години.
Подобна придобивка би ми донесла невъобразима власт.
Уговори нещата. - Добре, г-н Вандерхувен.
Дали този сандък е свързан със семейното проклятие?
Времето съвпада.
Тогава да видим какво върши старият негодник.
Този тунел ми е непознат.
Вижте! На това място виси пясъчният часовник.
И растението го няма.
Какво ли се е спотайвало там през всичките тези години?
Голяма метална врата, като на трезор.
Нима държи под ключ нещо по-опасно и от останалите прокълнати неща тук?
Вече ми е ясно как става. Ключът се основава на хронология, а не...
Кой си ти? И как взе моята кутия?
Не е твоя, откраднал си я.
Слушай, хулиган такъв, ще проклинаш деня,
в който си влязъл в "Камен трън".
Ако не отговориш на въпросите ми,
ще бъда принуден да стана крайно неприятен.
В какъв смисъл? Ще гледаш страшно и ще говориш заплашително ли?
По твърдоглавието ти съдя, че се налага да съм по-убедителен.
Добре де, добре. Ще ти кажа всичко.
Аз съм твоят пра-правнук Хоръс Вандерхувен.
Ти - мой наследник?
Как ли пък не!
Да не мислиш, че аз те искам за дядо?
Съсипал си семейството ни с алчността си.
Как смееш! - Не, ти как смееш!
Вината е изцяло твоя.
А и не си истински. Ти си само спомен.
А ти си дребен лъжец и крадец,
промъкнал се в дома ми, за да задига скъпоценните ми вещи.
Ако бях просто крадец, щях ли да се ориентирам в тайното крило?
Откъде знаеш, че го наричам така? - Живея тук.
Знам и за маймунската глава, открадната от Конго.
И за ясновидската купа на г-н Пекмин.
И че си свил Кутията със спомените от манастир в Хималаите.
Сещаш се, онзи на връх Кашманика.
Не беше на Кашманика, неграмотнико.
Беше на Адрисия. Това доказва, че си прост шарлатанин.
Какво прави Ръс?
Подлъгва Корнилиъс да разкрие къде е манастирът.
Прав си. Хвана ме.
Но ако ми дадеш кутията и ме пуснеш,
обещавам, че няма да кажа на никого за тайните ти.
Естествено, че няма.
Ще се погрижа да не си тръгнеш оттук. - Но ние сме роднини!
Може и да носиш името Вандерхувен, но нямаме нищо общо.
Как само му развърза езика, батко!
Благодаря, но трябва да върнем кутията, за да се измъкнем.
И да спасим Станли и Лари.
Този човек е същинска шведска маса с тайни.
Да, гладна съм.
Прилича на банков трезор.
Заключи ли кутията там, няма измъкване.
Този път аз имам план. Хайде, насам.
Колко натрапници има тук?
Жалко би било да ги счупя.
Сигурно имат уникална прокълната история.
Няма да посмееш.
Да проверим ли? Хайде. - Чакай.
Добре.
Какво искаш?
Кутията, за да си отидем у дома.
Никога.
Жалко.
Не!
Ръс, действай!
Махни се, кретенче!
Хич даже не искам да те доближавам!
Дори споменът за теб е гаден!
Ръс, дръж!
Готови.
Една спирка, преди да се приберем.
Не, Лари!
Разкарай се от него, ръждиво чудовище!
Не така. Тъкмо ме разкрасяваше. И името му е Ханк.
Оказа се, че Ханк е бил прокълнат от разгневен ковач, но си мълчете.
Чувствителен е на тази тема.
Съжалявам, Ханк.
Благодаря за разкрасяването. Ще се видим отвъд.
Добре.
Да си вървим.
Здравей, липсвах ли ти?
У дома е хубаво, но Ханк ще ми липсва.
Може би още е тук. - Да го потърсим.
Чудесно, но нека първо занесем тази кутия до връх Адрисия.
Съжаляваме, че Корнилиъс е откраднал Кутията ви за спомени.
Не знам дали е останало нещо в нея.
Спомените ни не са изтрити.
Заключени са там, където никой не може да ги достигне.
Разделяне на твърдия диск. Умно.
Проклятието вече трябва да е развалено. Да видим татко!
Ще му кажем за Корнилиъс. - Толкова въпроси имам!
Идваме, Алекс.
О, не. Още е вкаменен?
Не разбирам. Това трябваше да е последната реликва.
Какво още трябва да направим?
Проверихме всички стаи.
Освен онази, която досега не знаехме, че съществува.
Вижте, зад пясъчния часовник, в коридора, който видяхме в спомена!
Има още едно стъбло с червени тръни.
И води право до трезора на Корнилиъс.
За щастие, помня комбинацията.
Превод на субтитрите Боряна Богданова