Tieši tā, dēliņ.
Gluži kā sporta stundās.
Sportā biju gandrīz nesekmīgs.
Pasteidzieties!
Durvis vairs ilgi neizturēs!
Zvans!
Noķēru.
Un es noķēru tevi.
Esam gandrīz klāt!
Kedas, nepieviliet mani!
Šo zvanu tev savulaik nozaga mūsu sencis.
Bet tam ir jābūt šeit.
Lūdzu, atsauc lāstu un aizdzen savu sargsuni!
ATMIŅU KASTE
Nezinu, cik vēl daudz mana trauslā psihe spēs izturēt.
Jā, man patīk ceļot, bet nemitīgās nāves briesmas gan ne.
Jūs abi esat bijuši ļoti drosmīgi, taču brīžiem es domāju,
vai man nevajadzēja jūs no šī visa pasargāt.
Tā darīja tētis. Paskaties, kur tas noveda.
Ei, mēs visi darām, ko spējam.
Kā jūs kļuvāt tik gudri?
-Ģenētika. -Videospēles.
Ejam!
Mums vēl daudz kas jāpaveic, ja gribam atgūt tēti.
Esam atdevuši visu, kas bija atzīmēts Lerija kartē.
Beidzot sasniegts sarkano ērkšķu zara gals.
Šim jābūt pēdējam artefaktam, kuru atdodot, atgūsim tēti.
Bet te ir tikai lērums Kornēlija portretu.
Vai tie ir nolādēti?
Es nebrīnītos.
Skatieties!
Ērkšķu krūms te nebeidzas.
Tas turpinās caur šo plaisu sienā.
Slepena istaba slepenā spārnā.
Te noteikti nav nekā, par ko uztraukties.
Lūk, šeit zars ar sarkanajiem ērkšķiem tiešām beidzas.
Un šis ir pēdējais artefakts, lai atbrīvotu tēti.
Ķeramies klāt!
Piebremzē, karstgalve!
Mēs par šo kasti vēl neko nezinām.
O! Tā ir šifrētā kaste.
Un, spriežot pēc detaļu daudzuma,
kombināciju varētu būt miljoniem.
Man tādas lietas ļoti patīk.
Arī tu, Ras. Uzmanīgi. Zinu, ka, mīklas risinot, tu aizraujies.
Mamm, es saprotu situācijas nopietnību, un es sevi kontrolēšu.
Lieliski. Tagad iesim pameklēt kādas piezīmes par to kasti.
Es ļoti ceru, ka tur iekšā ir džins.
Draudziņ, ko tu dari?
Negribu, lai detaļas izkrīt un pazūd.
Tā tu sevi nekontrolē.
Pasaules labākais jūrnieks zina, ka no aukas ir jāizvairās.
Es tikai šo to sakārtoju.
Tāda mīkla vēl nav radīta, ko es nespētu atminēt.
Es gan ne…
Ak vai! Ras?
Ak nē.
Es zināju, ka aizraušanās ar mīklām mani pazudinās.
O gudrais, esmu ceļojis daudzas dienas un naktis, lai kļūtu par tavu mācekli.
Kornēlijs?
Es nelabprāt atraidu ceļotāju, kam ir kāda vajadzība.
Bet mūsu ordenis svešiniekus neuzņem.
Es saprotu.
Droši vien ir daudz tādu vīru kā es,
kas alkst uzklausīt svētās Atmiņu kastes glabātāja pamācības.
Atmiņu?
Vai drīkstu to apskatīt?
Pat ja es kastei tikai uzmestu aci, mans ceļojums būtu tā vērts.
Lai notiek!
Mūsu ordenis radīja Atmiņu kasti pirms neskaitāmām paaudzēm,
lai glabātu mūsu svarīgākās atmiņas.
Mūsu brāļi, kas ir atteikušies no runāšanas,
ar tās palīdzību var nodot mūsu paražas nākamajām paaudzēm.
Tikai paši asākie prāti spēj atrisināt mīklas, kas ir uz kastes vāka.
Man vienmēr ir bijis ķēriens uz mīklu risināšanu.
Es par to nešaubos, bet šī nav spēle.
Tas ir mūsu mantojums.
Es lieliski saprotu.
Un pateicos, ka man to parādījāt.
Jūs pareizi darāt, ka šo dārgumu turat aiz atslēgas.
-Nē! Noliec atpakaļ! -Ko?
Kas tu esi?
Tu mani redzi?
Kā? Man likās, ka tu esi atmiņas!
Kā tu to dabūji? Atbildi man!
Ne tev vienīgajam ir ķēriens uz mīklu risināšanu.
Ras! Tev viss labi?
Tā šķiet.
Man likās, ka es esmu tā pārgalvīgā.
Tas tik bija skats!
Tavs ķermenis bija šeit, bet prāts prom, un kaste bija pazudusi.
Es redzēju Kornēliju.
Un viņš redzēja mani.
Kaste, kurā glabājas Kornēlija atmiņas? Un tās ar tevi var sarunāties?
Pat man tas šķiet biedējoši.
Un ne jau labā nozīmē.
Vai varēji noteikt, kur tas klosteris atrodas?
Žurnālos par to neatrodam nevienu norādi.
Tas bija kaut kur Himalajos.
Kā lai tai kastei noņemam lāstu, ja pat nezinām, no kurienes tā nākusi?
Zinu, ka šo ideju droši vien noraidīsiet, bet ja nu mēs atkal ieietu Atmiņu kastē,
lai uzzinātu, no kurienes tā nākusi, un atdotu to pēc piederības?
Tā nav slikta doma.
Nav?
Tā nav ideāla, bet šķiet, ka varētu izdoties.
Nav acīmredzamu fizisku briesmu, nav ceļošanas.
Turklāt mums nav daudz citu variantu.
Spiegu misija ienaidnieka aizmugurē, lai atklātu ļaundara vājās vietas!
Es atbalstu.
Vai drīkstu izteikt lūgumu?
Protams, Stenlij. Kādu?
Mēs ar Leriju gribētu jūs šajā piedzīvojumā pavadīt.
Gribat doties mums līdzi?
Saprotamu iemeslu dēļ jūs nevēlējāties, lai atstājam māju.
Bet šoreiz mums tas nebūtu jādara.
Jo jūs būtu atmiņās, nevis kādā sabiedriskā vietā.
Uzskatām, ka mēs ģimenei varētu būt ļoti noderīgi.
Turklāt runājošiem galvaskausiem ir ļoti maz iespēju kaut kur iziet.
Ja ir tādi argumenti, kā es varētu pateikt nē?
Laipni lūgti uz klāja, puiši!
Tā. Visi uzlieciet roku uz kastes!
Un atcerieties: viņi jūs redz un dzird.
Nu tad mēģinām!
Ak nē! Kur ir Linda?
Viņa nepieskārās kastei, tāpēc droši vien palika ārpus atmiņām.
Cik žēl! Viņai būtu patikusi pētnieciskā ekskursija.
Mēs joprojām esam aizliegtajā spārnā?
Man likās, ka nokļūsim tajā klosterī.
Es darīju to pašu, ko iepriekšējā reizē. Nezinu, kāpēc tas ne…
Acumirkli!
Šī detaļa ir par vienu iedaļu tālāk.
Tātad katra no tām ir cita atmiņa.
Kā pārslēdzot kanālus ar tālvadības pulti.
Paskatieties!
Viņi vēl tikai būvē drošības sistēmu.
Vai tā jūs to laiku atceraties?
Nē, mēs vēl nebijām atmodušies.
Nācām pie sajēgas tad, kad vecais Kornijs jau bija pārakmeņojies.
Ras, vai tev ir grūtības to atšifrēt?
-Varu palīdzēt. -Es saprotu, kā ieslēgt un izslēgt.
Vēl meklēju, kā pārvietoties starp atmiņām.
Jā.
Neesmu redzējusi nevienu tā priecājamies par lielu kasti ar kalēja instrumentiem.
Tā. Kur ir tie nolāpītie buramvārdi?
Jā, jā. Lūk, kur ir.
"Tēraud, ieskanies!
No Vulkāna kalves celies!"
Kas…
Vai te kāds ir?
Viņš mūs sadzirdēja!
Notver iebrucējus!
Viņš ir tikai atmiņas. Viņš neko nevar izdarīt.
Pareizi, Ras?
Es neesmu pārliecināts.
Lai vai kas tas ir - mums jāpazūd.
Pasteidzies un nomaini kanālu!
Es cenšos.
Mums pakaļ dzenas metāla briesmonis. Centies vairāk!
Laikam izdevās.
Stenlij, Lerij, pasteidzieties!
Uzlieciet roku uz kastes!
Vai dieniņ!
-Mums jāatgriežas un viņi jāsavāc. -Ras? Vai vari mūs aizvest atpakaļ?
Jā, laikam.
Tikai nezinu, kur tieši viņi ir.
Un kur esam mēs, ja tā padomā.
1909. gada jūnijs.
Vai tas palīdz?
1909. gada jūnijs?
Tikai divus mēnešus vēlāk ieraksti Kornēlija žurnālos beidzas.
Un tad viņš, visticamāk, pārvērtās akmenī.
Labi. Tad zinām, ka Stenlijs un Lerijs ir iesprostoti laikā pirms tam.
-Dodamies viņiem pakaļ! -Ja tas tur ir, kā sakāt…
Aši. Slēpjamies!
…tad ekspedīcija varētu notikt.
Esmu to reģionu pētījusi gadiem.
Esmu vienīgā, kas jūs var aizvest pie "Tlatoani aizsardzības".
Tā lāde būs manas kolekcijas kodols.
Nu, kur tā ir?
Neapvainojieties, bet esmu dzirdējusi, ka neesat uzticams, Vanderhūvena kungs.
Es jūs uz to vietu aizvedīšu, kad būsim nokļuvuši Meksikā.
Kāpēc lai es jums ticētu,
ja ducis vīriešu ar universitātes diplomu
man stāsta, ka šī lieta nemaz nepastāv?
Tāpēc, ka neviens no šiem zinātniekiem nav noskaidrojis,
ka pēdējos četros gadsimtos upe ir pārvietojusies uz rietumiem.
Es eju pati savu ceļu.
Un, ja jūs finansēsiet ekspedīciju, šis ceļš jūs aizvedīs tieši līdz lādei.
"Tlatoani aizsardzība" mani ir intriģējusi jau gadiem.
To milzīgo varu, ko šāds ieguvums dotu, pat ir grūti iztēloties.
Veiciet sagatavošanās darbus!
Ļoti labi, Vanderhūvena kungs.
Domājat - tai lādei ir saistība ar ģimenes lāstu?
Laiks tiešām atbilst.
Tad iesim paskatīties, kas vecajam biedēklim padomā.
Šo tuneli es nebiju redzējis.
Paskatieties!
Tur parasti karājās smilšu pulkstenis.
Un lielā ērkšķu krūma te nav.
Interesanti, kas tur visus šos gadus ir slēpies?
Lielas metāla durvis. Izskatās pēc seifa.
Kas gan vēl bīstamāks par pārējām nolādētajām lietām viņam tur jāieslēdz?
Tagad es to Atmiņu kasti saprotu.
Tās šifra pamatā ir hronoloģiskā ievade, nevis…
Kas tu esi?
Un kā dabūji manu Atmiņu kasti?
Tā nav tava. Tu to nozagi.
Piemini manus vārdus, huligān!
Tu nožēlosi dienu, kad ielauzies Ērkšķakmens muižā.
Ja neatbildēsi uz maniem jautājumiem, es būšu spiests kļūt arvien nepatīkamāks.
Cik nepatīkams?
Piemēram, bargi skatieni, pasīvi agresīvas piezīmes?
Spriežot pēc tavas ietiepības, man vajadzēs būt pārliecinošākam.
Labi, labi. Es tev visu izstāstīšu.
Esmu tavs mazmazmazmazdēls Horass Vanderhūvens.
Tu? Mans pēcnācējs?
Nedomāju vis.
Domā, ka es gribu būt rados ar tevi?
Tu ar savu alkatību izpostīji mūsu dzimtas mantojumu.
Kā tu uzdrīksties?
Nē. Kā uzdrīksties tu?
Tā ir tava vaina.
Un tu pat neesi īsts.
Tu esi tikai atmiņas.
Un tu esi melīgs, sīks zaglēns,
kas ielavījies manās mājās, lai nočieptu manas dārgās mantas.
Ja esmu zaglis, kā gan es tik labi pārzinu aizliegto spārnu?
Kā tu zini, ka šo mājas daļu es saucu tā?
Es te dzīvoju.
Un es zinu par zelta paviāna galvu, ko tu nozagi Kongo.
Un zīlēšanas bļodu, ko izkrāpi Pekmena kungam.
Un kā tu nozagi šo Atmiņu kasti no klostera Himalajos.
Zini, no tā, kas atrodas Kašmanikas kalnā.
Tas neatradās Kašmanikā, muļķi.
Tas bija Adrsijā.
Tas pierāda, ka tu esi vienkārši šarlatāns.
Ko Rass dara?
Apmuļķo Kornēliju, lai viņš atklātu klostera atrašanās vietu.
Tev taisnība. Tu mani pieķēri.
Bet, ja tu man atdosi kasti un mani palaidīsi,
apsolu, ka nekad nevienam nestāstīšu par taviem noslēpumiem.
Protams, nestāstīsi.
Jo es gādāšu, lai tu no šejienes neaizej.
Bet es esmu tava ģimene!
Varbūt tev ir Vanderhūvenu uzvārds, bet tu neesi mana ģimene.
Tu lieliski mācēji izspiest no viņa informāciju, brāl.
Paldies,
bet mums ir jāatgūst tā kaste, lai tiktu prom.
Un izglābtu Stenliju un Leriju.
Tas cilvēks būtībā ir staigājošs noslēpumu ledusskapis.
Jā, esmu izsalkusi.
Izskatās pēc bankas seifa.
Ja viņš tur ieslēgs to kasti, mēs to nekad neizdabūsim.
Šoreiz plāns ir man.
Nāciet šurp!
Ei!
Cik daudz nelūgto viesu te ir?
Būtu žēl šīs sasist.
Esmu pārliecināta, ka tās ir unikālas un nolādētas.
Jūs neuzdrošinātos.
Gribat pārbaudīt?
-Aiziet! -Pagaidiet!
Labi.
Ko jūs gribat?
Mēs tikai gribam to kasti, lai varam atgriezties mājās.
Nekad.
Cik žēl.
Nē!
Ras! Pie lietas!
Nost no manis, nejēga!
Tici man, es negribu būt tev ne tuvu!
Pat tavas atmiņas ir riebīgas!
Ras, ķer!
Gatavs.
Viena pietura, pirms atgriežamies mājās.
Ak nē, Lerij!
Liec viņu mierā, vecā lūžņu kaudze!
Ei, esi pieklājīga!
Viņš mani tikai nedaudz piefrizēja. Un viņu sauc Henks.
Izrādās, ka Henku ir nolādējis kāds dusmīgs kalējs. Bet neko nesakiet.
Viņš par to dikti pārdzīvo.
Piedod, Henk.
Paldies par piefrizēšanu.
Tiksimies otrā pusē!
Labi.
Dodamies mājās!
Sveika, meitenīt! Vai tev manis pietrūka?
Ir labi būt mājās, bet man pietrūks Henka.
Varbūt viņš te vēl kaut kur ir.
Mums viņš jāatrod.
Tas ir lieliski, bet vispirms nogādāsim šo kasti atpakaļ Adrsijas kalnā.
Mums ir ļoti neērti, ka Kornēlijs nozaga jūsu Atmiņu kasti.
Nezinu, vai no jūsu stāstiem tur vēl kas ir palicis.
Mūsu atmiņas netika izdzēstas.
Tās tikai bija ieslēgtas, lai neviens zaglis nevarētu tās apgānīt.
Cietā diska sadalīšana.
Gudri.
Šim jābūt pēdējam artefaktam, lai noņemtu lāstu. Ejam pie tēta!
Gribu ātrāk viņam izstāstīt, ka satikām Kornēliju.
Man viņam ir tik daudz jautājumu.
Mēs nākam, Aleks.
Ak nē.
Viņš joprojām ir akmenī?
Es nesaprotu.
Tam bija jābūt pēdējam artefaktam.
Kas vēl mums jāizdara?
Mēs pārbaudījām visas telpas.
Izņemot to, par kuras eksistenci līdz šim nenojautām.
Skat, aiz smilšu pulksteņa - koridorā, ko redzējām atmiņās!
Tur ir vēl viens zars ar sarkanajiem ērkšķiem.
Un tas ved tieši uz Kornēlija seifu.
Par laimi, es atceros kodu.
Tulkojusi Aija Apse