Du klarer det. Gjør som i gymmen.
Jeg strøk nesten i gymmen.
Fort deg!
Døren vil ikke holde særlig lenge.
Klokken!
Jeg har den.
Og jeg har deg.
Vi er nesten framme! Ikke svikt meg nå, sko!
En av våre forfedre stjal denne for lenge siden. Den hører hjemme her.
Hev forbannelsen og send bort vaktbikkjene!
Jeg vet ikke hvor mye mer min skjøre psyke tåler.
Jeg liker reisingen, men ikke nesten å dø hele tiden.
Dere har vært så modige, men jeg lurer på om jeg burde ha beskyttet dere mot dette.
Det var det pappa gjorde. Og hva førte det til?
Vi gjør bare vårt beste.
Hvordan ble dere så kloke?
-Genene. -Videospill.
Kom. Vi har mye arbeid igjen om vi vil få pappa tilbake.
Vi har returnert alt på Larrys kart. Det var slutten på de røde tornene.
Det bør være siste gjenstand før vi får pappa igjen.
Det er bare masse bilder av Cornelius. Er de forbannet?
Ville ikke overrasket meg.
Se. Roseplanten stopper ikke her.
Den går gjennom en sprekk i veggen.
Et hemmelig rom i en hemmelig fløy. Sikkert ingenting å bekymre seg for.
Her stopper offisielt rosebuskens røde torner.
Og siste gjenstand før pappa er fri. Kom igjen!
Vent litt. Vi vet ingenting om dette skrinet.
Oi! Det er et pusleskrin.
Når det er så mange biter, kan det være millioner av muligheter.
Navnet mitt står skrevet på det.
Du må være forsiktig. Jeg vet hvordan du er med tankenøtter.
Jeg forstår alvoret i situasjonen og har full kontroll.
Bra. La oss se om denne gjenstanden finnes i arkivet.
Håper det er en ånd i den.
-Hva driver du med? -Bitene må ikke falle ut og bli borte.
Det er ikke å ha full kontroll.
Selv den beste sjømannen vet å holde seg unna trøbbel.
Jeg skal bare rette det opp. Ikke en eneste nøtt kan slå meg.
Jeg ville ikke…
Oi sann. Russ?
Å nei. Min besettelse av nøtter og gåter måtte bli min undergang.
Min store, vise, jeg har reist i mange døgn for å lære ved dine føtter.
Cornelius?
Jeg sender helst ikke en reisende i nød av gårde.
Men vår orden tillater ingen utenforstående.
Jeg forstår. Det må være mange menn som meg,
som gjerne vil ha veiledning fra det hellige minneskrinets vokter.
Minner?
Får jeg se det? Kun et glimt av skrinet vil gjøre reisen verdt det.
Det skal bli.
Minneskrinet ble laget av min orden for mange generasjoner siden
for å ta vare på våre viktigste minner.
For de av oss som lever i taushet,
er det en måte å la tradisjonene gå fra bror til bror.
Bare de som er dyktige nok kan løse gåtene på utsiden.
Jeg har alltid vært flink med gåter.
Det har du sikkert, men dette er ikke en lek. Det er vår arv.
Jeg forstår. Og takk for at du deler det med meg.
Det er riktig at du låser inne noe så storslått.
-Nei! Legg det tilbake! -Hva? Hvem er du?
Kan du se meg? Hvordan? Jeg trodde du var et minne.
-Hvordan fikk du det? Fortell! -Det er flere som kan løse gåter.
Russ! Går det bra?
-Jeg tror det. -Trodde jeg var den uvørne.
Litt av et syn. Kroppen din var her, sinnet fjernt og skrinet var borte.
Jeg så Cornelius.
Og han så meg.
Et skrin med Cornelius' minner? Og de kan snakke til deg?
Det høres nifst ut selv for meg. Ikke på en god måte.
Kunne du se hvor klosteret var?
Jeg har ikke funnet noe om det i dagbøkene.
Det var i Himalaya et sted.
Hvordan kan vi heve forbannelsen om vi ikke vet hvor det kom fra?
Dere vil antakelig si nei, men hva om vi går inn i minneskrinet igjen
for å finne ut hvor det kommer fra så vi kan returnere det?
-Det er ingen dum idé. -Ikke?
Ikke ideelt, men det kan fungere. Det innebærer ingen fysiske farer, reising…
Og vi har ikke så mange andre muligheter.
Et oppdrag bak fiendens linjer for å forstå en ond mesters svakheter!
-Det støtter jeg. -Får jeg komme med en anmodning?
Ja, Stanley. Hva er det?
Larry og jeg vil bli med dere på eventyret deres.
Dere vil bli med?
Det var gode grunner til at dere ville holde oss her,
men denne gangen trenger vi ikke det.
Fordi dere bare er i et minne, ikke ute blant folk.
Vi kan være til stor hjelp for familien.
Dessuten har ikke snakkende hjerneskaller store reisemuligheter.
Hvordan kunne jeg si nei til det?
Velkommen om bord, karer.
Legg hånden på skrinet, alle sammen.
Husk at de kan se og høre dere.
Vi prøver!
Å nei! Hvor er Linda?
Hun rørte ikke ved skrinet, så hun er nok utenfor minnet.
Det var synd. Hun ville likt turen.
Vi er fremdeles i den samme fløyen. Vi skulle til klosteret.
Jeg gjorde det samme. Jeg vet ikke hvorfor det ikke…
Vent litt. Denne delen ligger litt for langt over.
-Hver av dem må være forskjellige minner. -Som å endre kanaler med en fjernkontroll.
Se her. De bygde fremdeles alarmsystemet.
-Er det sånn dere husker det? -Nei, vi var ikke våkne ennå da.
Vi våknet ikke før gamle Corny ble til stein.
Har du problemer med å forstå den?
-Jeg kan hjelpe deg. -Jeg forstår på-av-knappen.
Men ikke hvordan man hopper mellom minner.
Ja.
Har aldri sett noen være så fornøyd over å ha en kasse med verktøy.
Hvor er den sørens besvergelsen?
Ja, ja, ja. Der er den.
"Lyden av stålet vil bestå.
Fra Vulkans smie skal du oppstå!"
Hva…
Er det noen her?
Han hørte oss!
Fang inntrengerne!
Han er et minne og kan ikke gjøre noe. Ikke sant, Russ?
-Jeg er ikke så sikker. -Minne eller ikke. Vi stikker herfra.
Fort deg å endre kanal!
-Jeg prøver. -Et metallmonster jager oss. Prøv mer!
Jeg vet det.
-Stanley, Larry, fort dere! -Legg hendene på skrinet.
Kjære!
-Vi må hente dem. -Kan du få oss tilbake dit?
Jeg tror det. Men jeg vet ikke akkurat hvor de er. Eller hvor vi er.
-Juni 1909. Hjelper det? -Juni 1909?
To måneder før Cornelius slutter å skrive i dagboken.
To måneder før han nok ble til stein.
Bra. Så vi vet at Stanley og Larry sitter fast før det. La oss hente dem.
-Hvis det er der… -Fort. Gjem dere.
…bør vi dra på en ekspedisjon.
Jeg har studert området. Jeg er den eneste som kan ta deg med til Tlatoanis vern.
Kisten blir min samlings midtpunkt. Hvor er det?
Jeg har dessverre hørt at du ikke er til å stole på, Mr. Vanderhouven.
Jeg skal føre deg til stedet når vi har kommet til Mexico.
Hvorfor skal jeg tro deg,
når flere skolerte menn sier at noe sånt ikke finnes?
Fordi ingen av dem har tatt med i beregningene
at elven har flyttet seg vestover de siste 400 årene.
Jeg former min egen sti.
Hvis du betaler for ekspedisjonen, vil den stien føre deg til kisten.
Tlatoanis vern har fengslet meg i mange år.
Det er vanskelig å forstå hvilken makt en slik gjenstand vil gi.
-Du kan forberede turen. -Skal bli, Mr. Vanderhouven.
Tror du kisten har noe med forbannelsen å gjøre?
-Det passer med tidspunktet. -Vi får se hva vannspyeren vil gjøre.
Har ikke sett den tunnelen før.
Se der. Det er der timeglasset pleier å henge.
Det er ingen rosebusk her.
Lurer på hva som har skjult seg bak der i alle år.
En stor dør av metall. Som et hvelv.
Hva er farligere enn gjenstandene det hviler en forbannelse over?
Jeg skjønner skrinet nå. Det er koder basert på kronologi og ikke…
Hvem er du?
-Hvordan fikk du minneskrinet? -Det er ikke ditt. Du stjal det.
Sann mine ord, din ramp. Du vil få angre på at du kom til Rosenstein herregård.
Hvis du ikke svarer på spørsmålene,
blir jeg tvunget til å bli mer og mer ubehagelig.
Hvor ubehagelig?
Stygge blikk, passiv-aggressive kommentarer?
Jeg forstår av din stahet at jeg må være mer overbevisende.
Ok. Jeg skal fortelle alt.
Jeg er ditt tipp-tipp-oldebarn, Horus Vanderhouven.
Du? Mitt avkom?
-Det tror jeg ikke. -Tror du jeg vil være i slekt med deg?
-Du ødela familiens arv med din grådighet. -Hvordan våger du?
Nei, hvordan våger du? Dette er din skyld.
Dessuten er du ikke virkelig. Du er et minne.
Og du er en løgner og en tyv
som har sneket seg inn i hjemmet mitt for å ta mine eiendeler.
Hvordan kan jeg være så kjent i fløyen med begrenset adgang?
-Hvordan vet du hva jeg kaller den? -Jeg bor her.
Jeg kjenner også til bavianhodet du stjal fra Kongo.
Og spåskålen du narret til deg fra Mr. Pechman.
Og at du stjal minneskrinet fra et kloster i Himalaya.
Det oppe på fjellet Kashmanika.
Det var ikke Kashmanika, din dumskalle. Det var Adrsya.
Det beviser at du kun er en sjarlatan.
Hva gjør Russ?
Han lurer Cornelius til å si hvor klosteret er.
Du har rett. Du tok meg der.
Men hvis du gir meg skrinet og lar meg gå, skal jeg ikke si noe til noen.
Selvfølgelig ikke.
Fordi jeg skal sørge for at du aldri drar.
Men jeg er slekt!
Du heter kanskje Vanderhouven, men du er ikke min slekt.
-Fin måte å lure til seg informasjon. -Takk.
Men vi må få tilbake skrinet om vi vil ut herfra.
Og redde Stanley og Larry.
Denne fyren er bare et koldtbord fullt av hemmeligheter.
Ja, jeg er sulten.
Er det et bankhvelv?
Legger han skrinet der, slipper vi aldri ut.
Denne gangen har jeg en plan. Kom. Denne veien.
-Hei! -Hvor mange inntrengere er det her?
Ville være synd å knuse disse.
De skjuler nok en spennende forbannelse.
-Du våger ikke. -Vil du teste meg?
-Kom igjen. -Vent. Greit.
-Hva vil du? -Vi vil ha skrinet så vi kan dra hjem.
Aldri.
-Synd. -Nei!
Russ! Gjør det!
Slipp meg, din tulling!
Jeg vil absolutt ikke være nær deg. Selv minnene om deg er grusomme!
Ta imot, Russ!
Klar.
En stopp før vi er hjemme.
Å nei! Larry!
Kom deg unna ham, din rusthaug!
Vær grei. Han ga meg bare en liten puss. Og han heter Hank.
En sint smed kastet en forbannelse over Hank, men ikke si noe.
Han er ganske nærtagen.
Unnskyld, Hank.
Takk for pussen. Vi ses på den andre siden.
Greit.
Vi drar hjem.
Savnet du meg, vennen?
Bra å være hjemme, men jeg vil savne Hank.
-Han er kanskje her et sted. -Vi bør finne ham.
Ja, men la oss få dette skrinet tilbake til Adrsya først.
Det er grusomt at Cornelius stjal minneskrinet.
-Jeg vet ikke om noen minner er igjen. -Minnene ble ikke slettet.
De ble låst inne et sted ingen tyv kunne besudle dem.
Oppdeling av harddisken. Smart.
Det må være slutten på forbannelsen. Vi må til pappa.
-Jeg må si at vi møtte Cornelius. -Jeg har så mange spørsmål.
Vi kommer, Alex.
Å nei. Han er fremdeles av stein.
Jeg forstår det ikke. Det burde vært siste gjenstand.
Hva mer må vi gjøre?
Vi har sjekket alle rommene.
Foruten det vi ikke visste om før nå.
Se! Bak timeglasset, i korridoren vi så i minnet!
Der er det en siste stilk med røde torner.
Den går rett til Cornelius' hvelv.
Heldigvis husker jeg kombinasjonen.
Tekst: Tina Shortland