Saj bo šlo. Kot pri športni.
Športno sem komaj zdelal.
Pohitita!
Vrata ne bodo več dolgo držala!
Zvonec!
Imam ga.
Jaz pa imam tebe.
Še malo!
Teniske, izkažite se!
Naši predniki so to ukradli že pred časom. Toda zvonec sodi sem.
Prekini prekletstvo in odpokliči pse čuvaje!
SPOMINSKA ŠKATLICA
Ne vem, koliko tega bo moja krhka psiha še prenesla.
Potovanja so mi všeč, nenehne nevarnosti pa ne.
Oba sta zelo pogumna, se pa sprašujem, ali bi vaju morala zaščititi pred tem.
To je ati naredil, pa poglej, kaj se je zgodilo.
Vsi se trudimo po najboljših močeh.
Kako sta postala tako modra?
-Genetika. -Videoigre.
Pojdimo. Še veliko dela imamo, če hočemo rešiti atija.
Vrnili smo vse drugo z zemljevida. Končno ni več rdečih trnov.
To bi moral biti zadnji artefakt.
Kup Corneliusovih fotografij.
-So preklete? -Ne bi bil presenečen.
Poglejte. Rastlina se nadaljuje.
Raste skozi razpoko v steni.
Tajna soba v tajnem krilu. Tu že ni ničesar nevarnega.
Rdeči trni se uradno končajo tu.
In zadnji artefakt, preden rešimo atija. Dajmo!
Kam pa kam. O tej škatli ne vemo ničesar.
Vau. Zagonetna škatlica. Glede na številko koščkov
obstaja več milijonov kombinacij. To mi je pisano na kožo.
Ti tudi, Russ. Previdno. Vem, da obožuješ sestavljanke.
Mami, razumem položaj. Brzdal se bom.
Super. Poiščimo zapiske.
Srčno upam, da je v škatli duh.
-Kaj pa delaš? -Nisem hotel, da se koščki izgubijo.
To ni brzdanje.
Tudi najboljši mornar ve, da se mora izogibati viharju.
Samo poravnal bom. Nobena uganka mi ni kos.
Jaz ne bi…
O ne. Russ?
O ne.
Vedel sem, da me bo obsedenost z ugankami drago stala.
Modrec, potoval sem veliko dni in noči, da bi se učil od vas.
Cornelius?
Nerad zavrnem popotnika, potrebnega pomoči.
Toda naš red ne sprejema obstrancev.
Razumem. Gotovo je veliko takih ljudi,
ki hrepenijo po modrosti čuvaja svete spominske škatlice.
Spomini?
Jo smem videti?
Že samo pogled na škatlico bi poplačalo moje potovanje.
Prav.
Naš red je spominsko škatlico ustvaril pred nešteto generacijami
za hranjenje najpomembnejših spominov.
Tisti, ki smo se zavezali molku, prenašamo svoje običaje z brata na brata.
Uganke na površju škatlice lahko rešijo le izredno pametni.
Uganke so mi od nekdaj šle.
Verjamem, da res, a to ni igra.
Naša zapuščina je.
Popolnoma razumem. Hvala, da ste mi jo pokazali.
Prav je, da takšno lepoto hranite pod ključem.
-Ne! Vrni jo! -Kaj? Kdo si?
Vidiš me?
Kako? Nisi spomin?
-Od kod ti škatlica? Odgovori! -Nisi edini, ki to obvlada.
-Russ! Si v redu? -Mislim.
-Nisem jaz lahkomiselna? -Kakšen prizor.
Tvoje telo je bilo tu, umsko si bil odsoten, škatlica pa je izginila.
Corneliusa sem videl.
On pa mene.
Škatla s Corneliusovimi spomini, ki govorijo s teboj?
To se še meni zdi grozljivo. Ne na dober način.
Veš, kje se je ta samostan nahajal? V dnevnikih škatlica ni omenjena.
Nekje v Himalaji.
Kako naj oduročimo škatlico, če ne vemo, od kod je?
Predlog najbrž ne bo sprejet, a kaj če spet vstopimo v škatlico,
da izvemo, od kod je, in jo vrnemo, kamor sodi?
-Ideja sploh ni slaba. -Ni?
Ni idealno, bi pa mogoče šlo. Ni fizične nevarnosti, potovanja,
poleg tega nimamo več veliko drugih možnosti.
Vohunjenje za sovražnikovo črto, da izvemo šibkost zlobnega vodje!
To bi šlo.
Smem nekaj prositi?
Seveda, Stanley. Povej.
Z Larryjem bi se rada pridružila pustolovščini.
Z nami bi rada šla?
Niste hoteli, da zapuščava hišo, tokrat pa nama ne bi bilo treba.
Bila bi v spominu, ne v javnosti.
Meniva, da lahko pomagava družini.
Poleg tega govoreče lobanje le redko gremo ven.
Le kako bi vaju lahko zavrnila?
Dobrodošla, fanta.
Položite roke na škatlo.
Ne pozabite, vidijo in slišijo vas.
Pa dajmo.
O ne! Kje je Linda?
Ni se dotikala škatle, najbrž ni v spominu.
Škoda. Uživala bi na ekskurziji.
V tajnem krilu smo? Mislila sem, da gremo v samostan.
Naredil sem enako kot prej. Ne vem, zakaj ni…
Čakaj malo.
Ta del je eno zarezo naprej. Očitno je vsaka drug spomin.
-Kot prestavljanje programov z daljincem. -Poglejte.
Še vedno so gradili varnostni sistem.
-Je bilo prej tako? -Takrat še nisva bila budna.
Zbudila sva se, ko je bil stari Corny že kip.
Russ, imaš težave s škatlico?
-Pomagam? -Vem, kako se vključi in izključi,
ne pa, kako se skače med spomini.
Nisem še videla takega navdušenja nad kovaškim orodjem.
Kje je tisti preklemanski urok?
Ja, ja. Tukaj je.
"Zven jekla doni.
Iz Vulkanove peči vstani!"
Kaj…
Je kdo tu?
Slišal nas je!
Ujemi vsiljivce!
Samo spomin je. Nič ne more.
Ne, Russ?
Nisem tako prepričan.
Spomin ali ne, bežimo.
-Hitro zamenjaj program! -Trudim se.
Kovinska pošast nas lovi. Bolj se potrudi!
Mislim, da vem.
Stanley, Larry, pohitita!
Roke na škatlo.
Ojej.
-Ponju moramo. -Russ, nas lahko vrneš?
Mislim, da lahko. Le da ne vem točno, kje sta.
Ali kje smo mi.
Junij 1909. Ali to pomaga?
Junij 1909?
Dva meseca, preden se Corneliusovi zapiski nehajo.
Dva meseca, preden je okamnel.
Stanley in Larry sta obtičala pred tem časom. Pojdimo ponju.
Če…
Skrijmo se.
Predlagam ekspedicijo.
Območje že leta preučujem.
Le jaz vas lahko pripeljem do Tlatoanijeve obrambe.
Ta skrinja bo najpomembnejši del moje zbirke.
Kje je?
Brez zamere, a menda niste vredni zaupanja.
Jaz vas bom peljala do točne lokacije, ko prispeva v Mehiko.
Zakaj bi verjel vam,
ko mi na ducate moških z univerzitetno izobrazbo pravi, da ta reč ne obstaja?
Ker noben od njih ni upošteval dejstva,
da se je reka v 400 letih premaknila na zahod.
Sama si utiram pot.
Če boste financirali odpravo, vas bo popeljala do skrinje.
Tlatoanijeva obramba me že leta fascinira.
Težko si je predstavljati moč, ki bi jo takšna pridobitev prinesla.
-Uredite vse potrebno. -Ja, g. Vanderhouven.
Je skrinja povezana z družinskim prekletstvom?
Časovno se ujema.
Poglejmo, kaj namerava ta stara spaka.
Ta predor prvič vidim.
Poglejta. Peščena ura visi tu.
Rastline ni nikjer.
Le kaj se vsa ta leta skriva tam zadaj?
Velika kovinska vrata. Kot trezor.
Kaj bi moral zapreti in je nevarnejše od ostalih prekletih stvari?
Zdaj razumem škatlico.
Šifra temelji na kronološkem vnosu in ne…
Kdo si?
-Od kod ti moja škatlica? -Ni tvoja. Ukradel si jo.
Dobro poslušaj, huligan.
Obžaloval boš dan, ko si vlomil v mojo graščino.
Če mi ne boš odgovoril na vprašanja, bom moral postati zelo neprijeten.
Kako neprijeten?
Grdi pogledi, pasivno agresivne pripombe?
Trmast si. Vidim, da bom moral biti prepričljivejši.
Prav, vse ti bom povedal.
Sem tvoj praprapravnuk Horus Vanderhouven.
Ti? Moj potomec? Pa kaj še!
Misliš, da mi je to všeč? S svojim pohlepom si uničil družinsko zapuščino.
Kako si drzneš.
Ne, kako si ti drzneš? Ti si vsega kriv.
Poleg tega nisi resničen. Spomin si.
Ti pa si lažniv tat,
ki je vdrl v moj dom, da mi ukrade dragocenosti.
Bi se tat tako dobro znašel v tajnem krilu?
Kako veš, da temu delu pravim tako?
Tu živim. Tako kot vem za zlato pavijanovo glavo iz Konga.
Ali Peckminovo preroško skledo.
Ali da si to škatlico ukradel iz samostana v Himalaji. Tistega na gori Kašmanika.
Ni bila Kašmanika, nevednež, temveč Adrsja.
To dokazuje, da si šarlatan.
Kaj Russ dela?
Corneliusa je ukanil, da pove lokacijo samostana.
Prav imaš. Pa si me.
Če mi vrneš škatlico in me izpustiš, ne bom izdal tvojih skrivnosti.
Seveda ne boš, saj bom poskrbel, da ne boš zapustil tega kraja.
Tvoj sorodnik sem!
Čeprav se pišeš Vanderhouven, nisi moj sorodnik.
Odlično si ga ukanil, veliki brat.
Hvala. Če hočemo stran, moramo dobiti škatlico.
In iti po Stanleyja in Larryja.
Ta tip je samopostrežni bife skrivnosti.
Ja, lačna sem.
Na trezor spominja.
Če škatlo zapre noter, je izgubljena.
Tokrat imam jaz načrt. Pridita.
Hej!
Koliko vlomilcev pa je tu?
Bilo bi škoda razbiti ti vazi.
Stavim, da imajo edinstveno prekleto zgodovino.
-Ne bi si drznila. -Misliš, da ne?
-Dajva. -Stoj. Prav.
Kaj hočeš?
Škatlico, da se lahko vrnemo domov.
Ne pride v poštev.
Škoda.
Ne!
Russ, škatlica!
Pusti me, trapa!
Saj nočem biti v tvoji bližini! Še spomin nate je beden!
Russ, ujemi!
Pripravljen.
Še ena postaja pred domom.
-O ne, Larry! -Pusti ga, ti rjasto vedro!
Bodi prijazna.
Samo na hitro me je pobril. Ime mu je Hank.
Hanka je uročil jezen kovač, a tega raje ne omenjajte.
Občutljiv je glede tega.
Oprosti, Hank.
Hvala, ker si me pobril. Se vidiva na drugi strani.
Dobro.
Pojdimo domov.
Si me pogrešala, punči?
Lepo je biti doma, bom pa pogrešal Hanka.
-Mogoče je še kje tu. -Pojdimo ga poiskat.
Super, a najprej vrnimo škatlico na goro Adrsja.
Grozno, da je Cornelius ukradel vašo spominsko škatlico.
-Ne vem, ali so vaše zgodbe še notri. -Naši spomini se niso izbrisali.
Shranjeni so tako, da tatovi ne pridejo do njih.
Particioniranje trdega diska. Pametno.
To bi moralo prekiniti prekletstvo. Pojdimo k atiju.
-Komaj čakam, da mu povem za Corneliusa. -Kup vprašanj imam zanj.
Prihajamo, Alex.
O ne.
Še vedno je kamen?
Ne razumem. Tisto bi moral biti zadnji artefakt.
Kaj moramo še narediti?
Vse sobe smo pregledali.
Razen tiste, za katero nismo vedeli, da obstaja.
Za peščeno uro, na hodniku iz spomina.
Še zadnji rdeči trni.
-V Corneliusov trezor vodi. -Na srečo sem si zapomnil kombinacijo.
Prevedla Nena Lubej Artnak