Ти зможеш, синку.
Так само як на фізкультурі.
Я й на фізкультурі не дуже міг.
Поквапся!
Двері довго не витримають!
Дзвін!
Піймав.
А я тебе піймала.
Ми майже на місці!
Не підведіть мене, кросівки!
Наш предок колись давно вкрав у тебе дзвін.
Але його місце тут.
Благаю, зніми прокляття й відклич свого наглядача!
ПРОКЛЯТТЯ!
СКРИНЬКА СПОГАДІВ
Не знаю, скільки ще витримає моя тендітна психіка.
Так, подорожувати я люблю, а от постійний ризик смерті – не дуже.
Ви такі хоробрі, та глибоко в душі я задумуюся,
чи не мала вас від усього цього вберегти.
Тато теж оберігав. І до чого це нас привело?
Ми робимо все, що в наших силах.
І як ви так помудрішали?
-Гени. -Відеоігри.
Ходімо.
Якщо хочемо оживити тата, треба ще чимало зробити.
Ми повернули майже всі артефакти з мапи Ларрі.
І нарешті дійшли до останніх червоних шипів.
Це останній артефакт, який треба повернути, щоб оживити тата.
Це ж просто фотографії Корнеліуса.
Вони що, теж прокляті?
Не здивуюсь, якщо так.
Дивіться.
Шипшина тут не кінчається.
Вона росте далі, крізь тріщину в стіні.
Прихована кімната в прихованому крилі.
Навряд чи тут є за що переживати.
Тут офіційно кінчається шипшина з червоними шипами.
І тут останній артефакт для звільнення тата.
Повернімо його на місце!
Стривай, поспішайко.
Ми про цю скриньку ще нічого не знаємо.
Ого. Це скринька-головоломка.
І судячи з кількості деталей,
на ній може бути мільйон різних конфігурацій.
Це задачка якраз для мене.
Ти теж не квапся, Рассе. Обережно. Я знаю, який ти стаєш з головоломками.
Мамо, я розумію серйозність ситуації й контролюватиму себе.
Чудово. Ходімо подивімося, чи є про цю скриньку якісь записи.
Надіюся, в ній живе джин.
Що ти робиш, малий?
Не хочу, щоб деталі розсипалися й погубились.
Так ти себе контролюєш?
Найкращий моряк і той тримається якомога далі від шквалів.
Я просто розставляю все по місцях.
Іще не придумали головоломку, якої я б не зібрав.
Я б не…
Рассе?
О ні.
Я знав, що моє захоплення головоломками до добра не доведе.
Ваша премудрість, я подолав довгий шлях, щоб стати вашим учнем.
Корнеліус?
Я не маю бажання відмовляти мандрівникові, що потребує допомоги.
Але наш орден не приймає чужинців.
Розумію.
Певно, є чимало таких, як я,
хто бажає отримати знання від самого хранителя священної скриньки спогадів.
Спогадів?
Можна на неї глянути?
Моя мандрівка буде не марна, якщо я хоч одним оком побачу скриньку.
Добре.
Скринька спогадів була створена
нашим орденом багато поколінь тому
задля збереження наших найцінніших спогадів.
Для монахів, що дали обітницю мовчання,
це спосіб передачі наших звичаїв від брата до брата.
Головоломку, що відчиняє скриньку, зможуть зібрати лише найрозумніші.
Я завжди мав хист до головоломок.
Не сумніваюсь, але це не гра.
Це наша спадщина.
Цілковито розумію.
І дякую, що показали її мені.
Ви правильно робите, що тримаєте такий скарб під замком.
-Ні! Ану поклади на місце! -Що?
Ти хто такий?
Ви мене бачите?
Як? Ви ж лише спогад!
Де ти взяв скриньку? Ану відповідай!
Головоломки вмієте збирати не лише ви.
Ти в порядку, Рассе?
Та наче.
А я думала, лише я нерозсудлива.
Ну й видовище.
Твоє тіло було тут, а розум далеко звідси, і скринька теж щезла!
Я бачив Корнеліуса.
А він бачив мене.
Скринька зберігає спогади Корнеліуса? І вони з тобою говорять?
Таке навіть мене лякає.
І неабияк.
А де розташований той монастир?
Ми шукали в записах, але не знайшли жодних згадок про скриньку.
Він був десь у Гімалаях.
Як ми знімемо зі скриньки прокляття, якщо навіть не знаємо, звідки вона тут?
Ти, мабуть, будеш проти, та, може, ми знов увійдемо в скриньку спогадів,
щоб з'ясувати, звідки вона, й повернути її на місце?
Думка непогана.
Справді?
Не ідеальна, але це може подіяти.
Фізично нашкодити це не може, і їхати нікуди не треба.
Та й варіантів у нас небагато.
Шпигунська місія в тилу ворога, щоб виявити слабкість злого генія!
У такому я візьму участь.
Тоді чи можна й мені звернутися?
Авжеж, Стенлі. Що таке?
Ми з Ларрі хотіли б супроводжувати вас
у вашій пригоді.
Хочете піти з нами?
Зі зрозумілих причин ви не хотіли, щоб ми виходили з будинку.
А цього разу нам і не доведеться.
Ви будете в спогаді, а не на людях.
Ми вважаємо, що будемо вам у великій пригоді.
Та й у говірких черепів не так багато приводів виходити в люди.
Якщо все так, як ви кажете, як я можу вам відмовити?
Ласкаво просимо на борт, хлопці.
Покладіть руки на скриньку.
І не забувайте: у спогадах вас бачать і чують.
Нам нічого втрачати.
О ні! А де Лінда?
Вона не торкалася скриньки, отже, вона не в спогаді.
Яка прикрість. Їй би сподобалася така мандрівка.
Ми й досі в закритому крилі?
Я думала, ми опинимося в монастирі.
Я все зробив так само як і тоді.
Не знаю, чому нічого…
Секундочку.
Ця деталь трохи посунулася.
Певно, кожна деталь – це окремий спогад.
Це як перемикання пультом каналів.
Гляньте.
Тут система безпеки ще недобудована.
Вона й при вас така була?
Ні, ми тоді ще не ожили.
Ми ожили після того, як скам'янів старий Корнеліус.
Що, не можеш розгадати головоломку, Рассе?
-Можу допомогти. -Я розумію, як її увімкнути й вимкнути.
А як перейти зі спогаду в спогад, поки що не збагну.
Так.
Уперше бачу, щоб так раділи скрині з ковальськими інструментами.
Де ж те бісове заклинання?
Так. Ось воно.
«Звук сталевої сурми.
З кузні Вулкана оживи!»
Що…
Тут хтось є?
Він нас почув!
Схопити непроханих гостей!
Він лише спогад. І нічого нам не зробить.
Правда ж, Рассе?
Я не дуже в цьому впевнений.
Спогад чи ні, а ми звідси вшиваємося.
Швидше перемкни канал!
Намагаюся.
За нами женеться металевий монстр. Намагайся дужче!
Здається, зрозумів.
Стенлі, Ларрі, хутчіше!
Торкніться скриньки.
О ні.
Треба по них повернутися.
Рассе, можеш нас вернути?
Думаю, так.
Просто не знаю точно, де вони.
Чи де ми.
Червень 1909 року.
Це якось поможе?
Червень 1909 року?
Це за два місяці до того, як припиняються записи Корнеліуса.
І за два місяці до того, як він скам'янів.
Супер. Тобто Стенлі з Ларрі застрягли десь до цього часу?
Повернімо їх.
Якщо вона там…
Швидко. Ховайтеся.
…то треба організувати експедицію.
Я роками вивчала той регіон.
Я єдина можу провести вас до скриньки тлатоані.
Скринька стане окрасою моєї колекції.
Де вона зберігається?
Не ображайтеся, містер Вандерговен, та я чула, що ви ненадійна людина.
Доберемося до Мексики, і я покажу вам точне місце.
Чому я маю вам вірити,
якщо з десяток людей з ученими званнями
кажуть мені, що скриньки взагалі не існує?
Бо вони не врахували того факту,
що за минулі чотири століття річка змістилася на захід.
Я прокладу власний шлях.
І якщо профінансуєте експедицію, він приведе вас прямо до скриньки.
Скринька тлатоані вабила мене роками.
Навіть важко уявити неймовірну силу, яку принесе таке придбання.
Підготуйте все для експедиції.
Добре, містер Вандерговен.
Думаєш, скринька й родове прокляття якось пов'язані?
Усе збігається.
Тоді ходімо подивимося, що задумав старий ґарґуйль.
Я раніше цього тунелю тут не бачив.
Дивіться.
Тут же висів пісочний годинник.
І шипшини ніде нема.
Цікаво, що тут тоді ховали?
Тут великі металеві двері. Схоже на склеп.
Що він тут ховає небезпечнішого
за решту проклятих речей?
Я збагнув принцип дії скриньки.
Це шифр, який треба вводити в хронологічній послідовності, а не…
Хто ти такий?
І де взяв мою скриньку спогадів?
Вона не ваша. Ви її вкрали.
Зарубай собі на носі, бешкетнику.
Ти пошкодуєш про день,
коли вдерся на територію мого маєтку.
Не відповіси на мої питання –
дуже мене цим розлютиш.
Як сильно розлючу?
Будете гнівно на мене дивитися й робити пасивно-агресивні зауваження?
Бачу, ти впертий, тож я буду переконливіший.
Добре-добре. Я все вам розповім.
Я ваш прапраправнук
Горус Вандерговен.
Ти мій нащадок?
Навряд.
Думаєте, я хочу бути вашим родичем?
Ви своєю жадібністю сплюндрували нашу сімейну спадщину.
Та як ти смієш?
Ні. Як смієте ви?
Це все ви винні.
Ви навіть не справжній.
А лише спогад.
А ти брехливий злодюжка,
який прокрався в мій дім, щоб поцупити мої скарби.
Якби я був злодюжкою, хіба б я орієнтувався в закритому крилі?
Як ти знаєш, що так я називаю цю частину будинку?
Бо я тут живу.
І так само я знаю про золоту бабуїнову голову, яку ви вкрали в Конго.
І про чашу, яку ви виманили в містера Пекміна.
І про скриньку спогадів, яку ви вкрали в гімалайському монастирі.
У тому, що стоїть на горі Кашманіка.
Не на Кашманіці, невігласе.
А на горі Адрсья.
Це доводить, що ти просто шарлатан.
Що робить Расс?
Він хитрощами змушує Корнеліуса розкрити розташування монастиря.
Ваша правда. Я попався.
Та якщо віддасте мені скриньку й відпустите,
клянусь: я нікому не розкажу про ваші таємниці.
Авжеж, не розкажеш.
Бо я постараюся,
щоб ти звідси не вийшов.
Я ж ваша рідня!
Може, ти й носиш прізвище Вандерговен, але ти мені не рідня.
Круто ти вивідав у нього інформацію, брате.
Дякую,
та якщо хочемо звідси вибратися, треба забрати скриньку.
І врятувати Стенлі й Ларрі.
Цей чоловік – ходячий фуршет таємниць.
Так, я голодна.
Схоже на банківське сховище.
Якщо він сховає там скриньку, ми її більше не побачимо.
Цього разу я маю план.
Сюди, за мною.
Гей!
Скільки вас тут, непроханих гостей?
Шкода буде розбити такі цінні речі.
Певно, кожна має своє унікальне прокляття.
Ви не посмієте.
Хочете перевірити?
-Почнімо. -Зачекайте.
Ну добре.
Що ви хочете?
Нам потрібна лише скринька, щоб повернутися додому.
Нізащо.
Як прикро.
Ні!
Рассе! Роби, що треба!
Ану злізь з мене, ідіотка!
Я б залюбки до вас не наближалася!
Навіть спогади про вас жахливі!
Лови, Рассе!
Готово.
Одна зупинка – й ми вдома.
О ні, Ларрі!
Ану геть від нього, старе іржаве відро!
Гей, не грубіянь.
Він просто мене трохи полагодив. І його звуть Генк.
Виявляється, Генка прокляв лихий коваль, але нічого не кажіть.
Йому боляче про це згадувати.
Вибач, Генку.
Дякую, що полагодив мене.
Побачимося на тому боці.
Нам пора.
Повернімося додому.
Привіт, маленька. Скучила за мною?
Удома добре, та я скучатиму за Генком.
А може, він десь тут?
Треба його пошукати.
Це, звісно, чудово, та спершу повернімо скриньку на гору Адрсья.
Нам прикро, що Корнеліус украв у вас скриньку спогадів.
Не знаю, чи лишилися в ній ще ваші спогади.
Наші спогади не стерлися.
А були замкнені так, щоб їх не зміг осквернити жоден злодій.
Ви фрагментували жорсткий диск.
Мудро.
Це останній артефакт, щоб зняти прокляття. Біжімо до тата!
Так хочеться йому розказати, що ми бачили Корнеліуса.
А я так багато хочу в нього спитати.
Ми вже близько, Алексе.
О ні.
Він так і лишився каменем?
Щось я не збагну.
Це ж був останній артефакт.
Що ще треба зробити?
Ми передивилися всі зали.
Окрім тієї, про яку ми до сьогодні не знали.
Вона за пісочним годинником, у коридорі, який ми бачили в спогаді!
Там останнє стебло шипшини з червоними шипами.
І воно веде до сховища Корнеліуса.
На щастя, я запам'ятав комбінацію.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова